ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. м.Львів Справа №921/304/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін (в режимі відеоконференції):

позивача: Колеги О.М. (довіреність від 31.12.2019 б/н);

відповідача: Легкого В.М. (довіреність від 29.12.2018 №18704/10);

розглянувши апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 10.12.2018 №17752110

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2018,повний текст рішення складено 21.11.2018,

у справі №921/304/18 (суддя Бурда Н.М.),

за позовом: Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, м. Тернопіль

до відповідача: Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, м. Тернопіль

про: стягнення 40 262, 32 грн заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості (далі- Тернопільський МРЦЗ) звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське управління ПФУ) про стягнення виплаченого забезпечення - допомоги по безробіттю в сумі 40 262,32грн у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_4

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.07.2017 ОСОБА_4, звільненому з посади заступника начальника Тернопільського управління ПФУ, відповідно до ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» було надано статус безробітного та з 12.07.2017 розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Тернопільське управління ПФУ листом №1927/10 від 07.02.2018 повідомило позивача , що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №819/1121/17 ОСОБА_4 поновлено на посаді заступника начальника Тернопільського управління ПФУ з 07.06.2017. ОСОБА_4 08.02.2018 надав наказ від 25.01.2018 №20-ос «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24.01.2018 №44-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.»., з яким його ознайомили 08.02.2018. За період перебування ОСОБА_4 на обліку як безробітного - з 05.07.2017 по 08.02.2018 йому виплачено 40 262,32грн допомоги по безробіттю. У зв'язку з поновленням ОСОБА_4 на роботі позивач надіслав відповідачу 23.02.2018 претензію про повернення виплаченої 40 262,32грн допомоги по безробіттю, однак станом на день подання позову кошти не повернені.

Посилаючись на ч. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач вказує, що у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду із роботодавця утримується сума виплаченого матеріального забезпечення та наданих соціальних послуг безробітному.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2018 у справі №921/304/18 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 40 262, 32грн виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_4 та 1 762, 00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ст.ст.1, 7, 31, 35 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення», ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 №198, Порядком розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, постановою пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», практикою ЄСПЛ.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 був поновлений на роботі за судовим рішенням, тому виплачені йому суми допомоги по безробіттю відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підлягають відшкодуванню за рахунок роботодавця (відповідача).

Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (відповідач) не погодилося з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи та порушення норм матеріального права. Відповідач просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вказує, ОСОБА_4 був присутній в судовому засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду 11.12.2017 під час розгляду справи і йому були відомі результати розгляду цієї справи, тому відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» він зобов'язаний був своєчасно подати відомості про поновлення його на роботі. Вважає, що судом не досліджено наявність чи відсутність умислу ОСОБА_4 щодо отримання допомоги по безробіттю з дати ухвалення постанови від 11.12.2017 до дати повідомлення ним центру зайнятості - 08.02.2018. Крім того, зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 31.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Тернопільського управління ПФУ на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 і справа ще не розглянута.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи відповідача, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підставою для стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду є наказ про поновлення безробітного на роботі. Зазначає, що ОСОБА_4 був ознайомлений з наказом відповідача від 25.01.2018 №20-с «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24.01.2018 №44-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.» 08.02.2018 об 11:45, що підтверджується його підписом в графі «з наказом ознайомлений» і в цей же день ОСОБА_4 подав вказаний наказ позивачу, що стало підставою для прийняття рішення позивача про припинення виплати допомоги по безробіттю. Вважає, що ухвала касаційного суду не є тією обставиною, що перешкоджає розгляду даної справи. Крім того, зазначає, що згідно з ст. 235 КзПП рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.01.2019 у справі №921/304/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та витребувано в Господарського суду Тернопільської області матеріали справи № 921/304/18.

Ухвалою від 16.01.2019 призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.02.2019 о 10:30.

У зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Кравчук Н.М. судове засідання 12.02.2019 не відбулося.

Ухвалою від 18.02.2019 призначено розгляд справи на 05.03.2019.

Ухвалою від 01.03.2019 задоволено клопотання відповідача про участь його представника в судовому засіданні 05.03.2019 в режимі відеоконференції з Господарським судом Тернопільської області.

У судовому засіданні 05.03.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Після звільнення на підставі наказу начальника Тернопільського об'єднаного управління ПФ України від 06.06.2017 №97-о ОСОБА_4 з роботи у зв'язку з реорганізацією (запис № 31 від 06.06.2017 у трудовій книжці) він звернувся 05.07.2017 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 15, 17).

Наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 05.07.2017 №НТ 170705 ОСОБА_4 надано статус безробітного з 05.07.2017 (а.с. 31).

Наказом від 12.07.2017 № НТ 170712 ОСОБА_4 призначено допомогу про безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виходячи із страхового стажу понад 10 років ( його загальний страховий страж згідно з персональною карткою № 00006 від 05.05.2017 становить 15 років) 70% середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100%- 90 к.д, 80%-90 к.д., 70%-180 к.д. Виплату допомоги по безробіттю вирішено розпочати з 12.07.2017( а.с.31).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №876/11046/17 скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.10.2017 у справі №819/1121/17, прийнято нове рішення, яким визнано протиправними дії Тернопільського управління ПФУ, ГУ ПФУ у Тернопільській області та ПФУ щодо звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Тернопільського управління ПФУ. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Тернопільського управління ПФУ з 07.06.2017. Зобов'язано Тернопільське управління ПФУ письмово повідомити ОСОБА_4 про нараховані суми, належні йому при звільненні 06.06.2017.Присуджено до стягнення з Тернопільського управління ПФУ 48 001 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 25-28).

25.01.2018 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області видано наказ №20-ос "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24.01.2018 №44-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_4." ОСОБА_4 ознайомлений з вказаним наказом 08.02.2018 об 11:15, що підтверджено його підписом та відміткою в графі «з наказом ознайомлений» (а.с. 29).

Листом від 07.02.2018 №1927/10 відповідач повідомив позивача про те, що постановою Львівського апеляційного окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 819/1121/17 ОСОБА_4 поновлено на посаді заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07.06.2017. Вказаний лист позивач отримав 08.02.2018(лист зареєстрований позивачем 08.02.2018 за № 325) ( а.с. 20).

Згідно з наказом позивача від 08.02.2018 №НТ180208 припинено реєстрацію ОСОБА_4 як безробітного у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду та припинено виплату допомоги по безробіттю з 08.02.2018.( а.с. 31).

Відповідно до довідки Тернопільського МРЦЗ від 13.02.2018 за період перебування на обліку з 05.02.2017 по 08.02.2018 ОСОБА_4 виплачено 40 262,32грн допомоги по безробіттю (а.с. 30).

13.02.2018 Тернопільським МРЦЗ видано наказ № 22 "Д" про стягнення з Тернопільського управління ПФУ коштів, виплачених безробітному ОСОБА_4 як допомога по безробіттю за період з 05.07.2017 по 08.02.2018 в сумі 40 262,32грн, у зв'язку із його поновленням на роботі за рішенням суду (а.с. 36).

Позивач звернувся до відповідача з претензією №07046/449 від 23.02.2018 про повернення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітному ОСОБА_4 в сумі 40 262,32 грн, у відповідь на яку листом від 06.03.2018 №3548/10 відповідач просив надіслати розрахунок виплаченої допомоги(а.с. 33-34,37).

Позивач надіслав відповідачу довідку про проведені виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_4, проте відповідач листом від 26.03.2018 № 4418/10 відхилив претензію позивача (а.с.37- 41).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року N 1533-III ( далі -Закон N 1533-III) визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, зокрема, визначено порядок виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття, припинення, відкладення, скорочення тривалості виплат такого забезпечення, а також порядок відшкодування виплаченого безробітному матеріального забезпечення у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Так, за приписами п.2 ч.1 ст. 31 Закону N 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 цього Закону встановлено право Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Також Законом N 1533-III визначено, що із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (ч.4 ст. 35 Закону).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.06.2017 відповідач звільнив ОСОБА_4 з роботи, у зв'язку з чим він перебував на обліку з 05.07.2017 як безробітний і з 12.07.2017 йому була призначена та виплачувалася позивачем допомога по безробіттю. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №876/11046/17, яка набрала законної сили та є чинною, зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_4 з 07.06.2017 на посаді заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління ПФ України, яку він займав до звільнення. Названими судовими рішеннями встановлений факт незаконного звільнення відповідачем ОСОБА_4 з роботи, який в силу ч.4 ст. 75 ГПК України не потребує повторного доказування.

Згідно з ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

За приписами частини 3 статті 36 цього Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №876/11046/17 Пенсійний фонд України видав наказ від 24.01.2018 №44-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_4."

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено , що відповідач видав наказ від 25.01.2018 №20-ос "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24.01.2018 №44-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_4.", з яким ознайомив ОСОБА_4 08.02.2018.

Також підтверджено, що відповідач повідомив позивача про поновлення ОСОБА_4 на посаді за рішенням суду лише 08.02.2018 ( лист відповідача від 07.02.2018 №1927/10, отриманий позивачем 08.02.2018), у зв'язку з чим позивач припинив виплату ОСОБА_4 допомоги по безробіттю з 08.02.2018.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про про те, що ОСОБА_4, який був присутній в судовому засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду 11.12.2017 під час розгляду справи і йому були відомі результати її розгляду, несвоєчасно повідомив позивача про поновлення його на роботі та про порушення ним положень ч.2 ст. 36 Закону N 1533-III, оскільки Пенсійний фонд України видав наказ про поновлення ОСОБА_4 на роботі 24.01.2018, з яким відповідач його ознайомив лише 08.02.2018. Відповідачем не подано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 було відомо до 08.02.2018 про наказ ПФ України від 24.01.2018 про поновлення його на роботі, відтак не доведено умисне невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків щодо своєчасного повідомлення позивача та про зловживання ними у період з 11.12.2017 по 08.02.2018.

За період з 12.07.2017 по 08.02.2018 позивач виплатив ОСОБА_4 допомогу по безробіттю на загальну суму 40 262,32грн, відшкодувати яку позивачу відповідач відмовився.

Виходячи з приписів ч.1 ст.34 та ч.4 ст. 35 Закону N 1533-III, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплачена позивачем ОСОБА_4 допомога по безробіттю, якого поновлено на роботі за рішенням суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Не можуть братися до уваги доводи відповідача про оскарження ним постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №876/11046/17 у касаційному порядку, оскільки вказана постанова набрала законної сили з моменту її проголошення та є чинною. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України та ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно дослідив обставини, що мають значення для справи, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено і апеляційним судом не встановлено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2018 у справі №921/304/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 07.03.2019

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук