РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2019Справа № 910/13880/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,
За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8)

до Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 10 025,35 грн.

Представники:
Від позивача: Сергутін В.А.

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 10 025,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, спричинених внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13880/18, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

31.10.2018 через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання вимог суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України.

12.11.2018 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву від Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 відзив Міністерства оборони України у справі № 910/13880/18 повернуто відповідачу без розгляду у зв`язку з відсутністю доказів направлення відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

26.11.2018 через відділ діловодства суду від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відзив Міністерства оборони України у справі № 910/13880/18 повернуто відповідачу без розгляду.

17.12.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача (Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку Збройних Сил України) та третьої особи ( ОСОБА_1 ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 постановлено справу №910/13880/18 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначити на 21.01.2019.

В підготовче засідання 21.01.2019 з`явилися представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 замінено первісного відповідача - Міністерство оборони України на належного відповідача - Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку Збройних Сил України, відкладено підготовче засідання у справі на 13.02.2019.

В підготовче засідання 13.02.2019 з`явився представник позивача. Представник відповідача в підготовче засідання уповноваженого представника не направив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 25.03.2019.

14.02.2019 через відділ діловодства суду надійшло клопотання Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України про проведення судового засідання у справі № 910/13880/18 в режимі відеоконференції.

За приписами статті 197 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про проведення судового засідання у справі № 910/13880/18 в режимі відеоконференції, Суд зазначає, що заявником не зазначено суд, в якому необхідно забезпечити її проведення.

Згідно зі ст. 170 Господарського процесуального кодексу України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо). Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З огляду на викладені обставини, клопотання Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України про проведення судового засідання у справі № 910/13880/18 в режимі відеоконференції повернуто відповідачу без розгляду ухвалою від 18.02.2019.

В судове засідання 25.03.2019 представник відповідача не з`явився.

14.03.2019 через відділ діловодство господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про передачу справи №910/13880/18 на розгляду до господарського суду Тернопільської області.

Представник позивача в судовому засіданні 25.03.2019 проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами яких є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно із статтею 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, Позивач, вважаючи, що відповідачем у справі є Міністерство Оборони України та місцезнаходженням Відповідача є м. Київ, вул. Повітрофлотський пр. 6 подав позовну заяву до господарського суду міста Києва.

Статтею 93 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Визначаючи територіальну підсудність справи, господарські суди повинні враховувати, що місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених ним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною другою статті 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Моментом прийняття справи суддею до розгляду є саме момент постановлення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідно до статті 174 ГПК України.

Ухвалою від 22.10.2018 було відкрито провадження у справі №910/13880/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Міністерства оборони України про стягнення 10 025, 35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 замінено первісного відповідача - Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський,6, ідентифікаційний код 200034022) на належного відповідача - Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку Збройних Сил України (46002, м. Тернопіль, вул. Дубовецька, 1, ідентифікаційний код 07815417).

Статтею 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Тобто, виходячи з наведених норм, у разі, коли справа стала підсудна іншому господарському суду, господарський суд розглядає господарську справу по суті лише у тому випадку, коли при прийнятті справи до свого провадження вона була підсудна саме цьому суду, а саме з додержанням правил підсудності.

В судовому засіданні 25.03.2019 було прийнято протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 10.04.2019.

В судовому засіданні 10.04.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання 10.04.2019 року представник відповідача не з`явився. 09.04.2019 від відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання з метою надання можливості суттєві докази.

Представник відповідача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд, розглянувши дане клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Пунктом 1 частини 2 стаття 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач був обізнаний про час та місце проведення судового засідання. Відповідачем не надано суду доказів поважності неподання суду відзиву на позовну заяву в строки визначені судом та поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача.

Відповідно до положень статті 194-195 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 216 ГПК України встановлено, що якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути відкладено в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальних дій, та відповідає завданню господарського судочинства.

Крім того, судом не встановлено обставин, що неявка представника відповідача перешкоджає вирішенню спору, і також суд прийняв до уваги, що явка представників сторін у засідання обов`язковою не визнавалась.

З огляду на наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
Згідно із довідкою №192517 про дорожньо-транспортну пригоду, 30 серпня 2017 року, на вул. Мазепи, 9 у м. Тернопіль відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «УАЗ 469» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «Folkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм «УАЗ 469» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 пункту 2.3.б, п.1.2.1 та п.13 Правил дорожнього руху України.

Згідно із постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2017 у справі №607/10838/17, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Внаслідок зазначеної ДТП транспортним засобам Folkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 було завдано технічні пошкодження.

04.09.2017 водій автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

23.10.2017 водій автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно із Звітом, виконаним ТОВ Український експертний центр «Експерт Сервіс Авто» про оцінку автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 визначено, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 9 791,85 грн.

Згідно із наказом МТСБУ №1379 від 12.02.2018, позивачем вирішено здійснити виплату ОСОБА_2 9 375,32 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.08.2017.

Позивач виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 9 375,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1261147 від 13.02.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що виплативши страхове відшкодування особі якій завдано шкоду внаслідок настання 30.08.2017 страхової події дорожньо-транспортної пригоди, позивач в силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" отримав право звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Факт наявності вини ОСОБА_1 вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.08.2017, підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2017 у справі №607/10838/17, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням та у відповідності до ст. 75 ГПК України повторного доведення не потребує.

Відповідно до реєстраційних даних та транспортний засіб «УАЗ 469» державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначений автомобіль належить Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Також у постанові Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2017 у справі №607/10838/17 встановлено, що ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди перебував на військовій службі у Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Зазначені вище обставини відповідачем не заперечуються.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України. основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Як підтверджено матеріалами справи, автомобіль «УАЗ 469» державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначений автомобіль належить Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Цивільно-правова відповідальність власника даного автомобіля, як зазначено відповідачем, не застрахована. Протилежного судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу наведених положень законодавства, відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілю «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 , має нести відповідач як юридична особа, з винних неправомірних дій водія якої сталася ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються автомобілем «УАЗ 469» державний номерний знак НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, на момент ДТП застрахована не була.

За таких обставин, Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку є відповідальним за відшкодування позивачу понесених ним збитків.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів в спростування заявлених позивачем вимог.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України в частині стягнення 9 375, 32 грн. В частині стягнення 0,03 коп. позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню підлягає вартість автотоварознавчого дослідження (звіту), виконаного ТОВ Український експертний центр «Експерт Сервіс Авто» про оцінку автомобіля «Skoda», в розмірі 650 грн. 00 коп., сплаченого позивачем 02.11.2017 року згідно з платіжним дорученням №1261147, яка повинна відшкодовуватись за правилами відшкодування судових витрат, оскільки вказане дослідження проведено у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) 10 025 грн. 32 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2019

СуддяТрофименко Т.Ю.