ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/17/18

Господарський суд Одеської області у складі: головуючий суддя Волков Р.В.,

суддя Цісельський О.В., суддя Малярчук І.А.,

при секретарі Кришталі Д.І.,

розглянувши справу №916/17/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А, ),

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, ),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, ),

про визнання договору недійсним, виселення, скасування державної реєстрації права оренди,

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1,

Від відповідача-1: ОСОБА_2

Від відповідача-2: ОСОБА_3

Від третьої особи: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт", в якій просить:

- визнати недійсним нікчемний Договір оренди, укладений 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 904;

- застосувати наслідки недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 904, а саме зобовязати ТОВ ЕКСПЕРТ повернути АТ ІМЕКСБАНК частку у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (вулиця Енгельса), будинок 1/20 (один дріб двадцять)

- застосувати наслідки недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 904, а саме виселити ТОВ ЕКСПЕРТ з частки у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (вулиця Енгельса), будинок 1/20 (один дріб двадцять);

- застосувати наслідки недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 904. а саме скасувати державну реєстрацію права оренди (номер запису про інше речове право 8325860; Дата, час державної реєстрації: 31.12.2014 03:12:42; Підстава виникнення іншого речового права: договір оренди, серія та номер: 1885, виданий 31.12.2014, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; Договір про заміну сторони у зобов'язанні, серія та номер: 1160, виданий 27.07.2015, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18498085 від 31.12.2014 03:16:02, приватний нотаріус ОСОБА_6, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; Вид іншого речового права: право оренди).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.01.2018 р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства ,,Імексбанк залишено без руху, встановлено позивачу строк для надання суду доказів доплати судового збору у розмірі 558400,00 грн. - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» подано до суду 18.01.2018 р. письмову заяву (вх. № 2-319/18), згідно якої відкликає позовну заяву в частині вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Експерт повернути АТ ІМЕКСБАНК частку у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (вулиця Енгельса), будинок 1/20.

Крім того, позивач просив повернути 1600,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви за відкликану позовну вимогу.

Ухвалою господарського суду від 23.01.2018 позовну заяву в частині вимоги про застосування наслідків недійсності договору управління нерухомим майном шляхом зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Експерт повернути АТ ІМЕКСБАНК частку у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м, основною площею 67037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська (вулиця Енгельса), будинок 1/20 (один дріб двадцять), повернуто позивачу.

Цією ж ухвалою повернуто 1600,00 судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення від 19.12.2017 № 3/707, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Решту вимог позовної заяви прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2018.

Також, 02.01.2018 позивачем подано клопотання про витребування доказів (вх. №№2-44/18, 2-45/18.

13.02.2018 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

15.02.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 132-139).

15.02.2018 надійшов також відзив на позовну заяву від Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт» (т.1 а.с. 144-151).

19.02.2018 представником позивача подано клопотання про розгляд справи у складі колегії суддів.

Ухвалою від 19.12.2018 розгляд справи відкладено на 26.02.2018.

26.02.2018 від представника позивача надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою від 26.02.2018 зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області №69 від 26.02.2018р., заяву ПАТ «Імексбанк» про відвід судді Никифорчука М.І. від справи №916/17/18 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018р., заяву ПАТ «Імексбанк» про відвід судді Никифорчука М.І. від справи №916/17/18 було передано на розгляд судді Петрова В.С..

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.02.2018р. заяву ПАТ «Імексбанк» про відвід судді Никифорчука М.І. від розгляду справи №916/17/18 залишено без задоволення.

Ухвалою від 01.03.2018 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 19.03.2018. У судовому засіданні 19.03.2018 оголошено перерву до 26.03.2018.

22.03.2018 від представника позивача надійшли додаткові докази по справі.

Також 22.03.2018 представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого засідання.

23.03.2018 від представника позивача надійшла заява, в якій підтримується раніше заявлене клопотання про відкладення розгляду справи та продовження підготовчого провадження, вказує на неможливість забезпечення явки представника у судове засідання.

26.03.2018 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, відкладено розгляд справи на 16.04.2018.

29.03.2018 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про вступ у справу третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

10.04.2018 згідно з розпорядженням керівника апарату суду, у звязку зі звільненням ОСОБА_7 з посади судді господарського суду Одеської області у відставку з 03.04.2018р., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 03.04.2018р. №982/0/15-18, було проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/17/18.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 було призначено суддю Волкова Р.В.

16.04.2018 справу прийнято до провадження судом у складі судді Волкова Р.В., підготовче засідання призначено на 08.05.2018.

08.05.2018 ухвалою суду заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

08.05.2018 відкладено підготовче засідання на 29.05.2018.

24.05.2018 від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

29.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 25.06.2018.

Судове засідання 25.06.2018 не відбулось у звязку з перебуванням судді у відрядженні.

Ухвалою від 26.06.2018 судове засідання призначено на 16.07.2018.

02.07.2018 від представника позивача надійшли: відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець», а також відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт».

16.07.2018 оголошено про перерву в судовому засіданні до 23.07.2018.

23.07.2018 справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою від 24.07.2018 справу прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Оборотова О.Ю., суддя Демешин О.А. Розгляд справи по суті призначено на 13.08.2018.

Судове засідання, призначене на 13.08.2018, не відбулося у зв'язку із перебуванням члена колегії судді Оборотової О.О. на лікарняному.

Ухвалою від 14.08.2018 розгляд справи призначено на 22.08.2018.

Судове засідання, призначене на 22.08.2018, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

З метою дотримання процесуальних строків, за розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Одеської області від 22.08.2018 р. № 423 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/17/18.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 22.08.2018р. справу №916/17/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий Волков Р.В., суддя Д`яченко Т.Г., суддя Демешин О.А.

Ухвалою від 27.08.208 справу прийнято до колегіального розгляду, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 01.10.2018.

Судове засідання по справі, призначене на 01.10.2018, не відбулося у зв'язку перебуванні ОСОБА_8 у відрядженні.

У зв'язку з перебуванням члена колегії судді Демешина О.А. у відпустці, з метою дотримання процесуальних строків, за розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області від 02.10.2018 р. №577 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/17/18 для внесення змін до складу колегії суддів. Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 02.10.2018 р. справу №916/17/18 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий Волков Р.В., суддя Цісельський О.В., суддя Д`яченко Т.Г.

Ухвалою від 08.10.2018 справу прийнято до колегіального провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2018.

У зв'язку з перебуванням члена колегії судді Д`яченко Т.Г. на лікарняному, з метою дотримання процесуальних строків, за розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області від 05.11.2018 р. №643 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/17/18 для внесення змін до складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 05.11.2018 р. справу №916/17/18 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий Волков Р.В., суддя Цісельський О.В., суддя Гут С.Ф.

Ухвалою від 12.11.2018 справу прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Цісельський О.В., суддя Гут С.Ф., постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 03.12.2018.

03.12.2018 підготовче засідання відкладено на 26.12.2018.

26.12.2018 продовжено строк підготовчого засідання на 30.днів з власної ініціативи, відкладено підготовче засідання на 09.01.2019.

Судове засідання, призначене на 09.01.2019, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Гута С.Ф. у відпустці.

У зв'язку з перебуванням члена колегії судді Гута С.Ф. у відпустці, з метою дотримання процесуальних строків, за розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Одеської області від 09.01.2019 р. №18 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/17/18 для внесення змін до складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.01.2019 р. справу №916/17/18 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий Волков Р.В., суддя Цісельський О.В., суддя Малярчук І.А.

Ухвалою від 14.01.2019 справу прийнято до колегіального розгляду, постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 13.02.2019.

24.01.2019 від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

13.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 11.03.2019.

11.03.2019 судове засідання відкладено на 01.04.2019.

01.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач вказує, що 25.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (далі також Банк) та Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №6134 (далі Іпотечний договір). Відповідно до умов Іпотечного договору, він забезпечує вимоги Іпотекодержателя, яким є Публічне акціонерне товариством «ІМЕКСБАНК» за 41 кредитними договорами, укладеними між Банком та рядом юридичних осіб-позичальників Банку. Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель загальною площею 80289,00 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 (один дріб двадцять) та розташовані на земельній ділянці площею 62403 кв.м.

29.12.2014 між Іпотекодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» (далі також відповідач-1, Управитель), укладено Договір управління нерухомим майном, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1772 (далі Договір управління). Позивач вказує, що жодної згоди на укладення Договору управління не надавав, зазначає, що він є недійсним в силу закону (нікчемним).

Згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець виключно на підставі згоди іпотекодержателя має право передавати предмет іпотеки, зокрема, в оренду, користування. Без згоди іпотекодержателя правочин щодо відчуження переданого в іпотек майна, або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя, є недійсним.

Відповідно до п.4.14 Іпотечного договору, Іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями зі сторони третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Крім того, 31.05.2016 між Управителем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ» (далі Відповідач-2, Орендар) було укладено Договір оренди, посвідчений 31.05.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904 (далі Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, Управитель передав Орендарю в користування частку в розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель загальною площею80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що складається з приміщень площею 4300,00 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20. На підставі вказаного Договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди. При цьому жодної згоди на укладення Договору оренди позивач як Іпотекодержатель не надавав.

Вважає, що договір оренди є недійсним. У звязку із зазначеним просить застосувати наслідки недійсності договору оренди.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт» вважають доводи позовної заяви необґрунтованими, вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Вказують, що чинним законодавством не ототожнюється сутність правовідносин управління та користування. Посилаються на положення ЦК України, якими врегульовано договір управління майном. Зазначають, що зазначеними нормами передбачено можливість виникнення на підставі договору управління права на чуже майно або права довірчої власності. При цьому вказують, що предмет договору управління становить не лише майно, передане в управління, але й вчинення управителем від свого імені будь-яких припустимих юридичних та фактичних дій, необхідних для управління майном в інтересах установника або визначеної ним третьої особи, з урахуванням обмежень, визначених договором і законом. Передача майна управителю за договором управління не тягне за собою переходу права власності до управителя. Вважають, що управління майном є специфічною послугою, що полягає у комплексі дій в інтересах вигодонабувача та (або) установника.

При цьому посилаються на те, що ст. 1039 ЦК України передбачає можливість передання в управління майна, що є предметом застави.

Також вказують, що Договір управління не передбачає ані передавання обєкта в наступну іпотеку, ані відчуження обєкта, ані передання обєкта в спільну діяльність, лізинг, оренду або користування. Жодних порушень Іпотечного договору позивачем не доведено.

Щодо питання недійсності договору оренди вказують, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» не повязане з позивачем жодними зобовязаннями, а в межах договору управління управитель має право укладати будь-які контракти, угоди та договори з третіми особами, направлені на досягнення мети договору управління, в тому числі самостійно, без погодження з установником управління та на власний розсуд визначати умови договорів, угод та контрактів. Зазначають, що договір оренди укладений не з іпотекодавцем, а з управителем, який мав на укладення договору всі необхідні повноваження.

Відносно застосування наслідків недійсності зазначають, що на сьогоднішній день між АТ «ФК «Чорноморець» та ПАТ «Імексбанк» існує спір щодо права власності на майно, а тому вважають, що до моменту вирішення судами питання про належність майна, порушення прав позивача не може бути встановлено.

У письмових поясненнях третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підтримує обґрунтування позивача у повному обсязі, вважає, що договір управління є недійсним в силу закону, як і договір оренди, на укладання яких іпотекодавцем згода не надавалась. У звязку з цим до недійсного договору мають застосовуватись наслідки недійсності.

У відповідях на відзив позивач наголошує, що у договорі управління сторони визначили, що Управитель володіє і користується майном, має право здійснювати будь-які фактичні і юридичні дії у процесі управління майном, вимагати усунення будь-яких порушень його прав на обєкт відповідно до ст. 396 ЦК України. Безсумнівно, сутність правовідносин щодо управління та користування не є тотожною.

Втім, управитель майна фактично є володільцем такого майна відповідно до умов договору управління, таким чином, наявний факт передачі майна власником в користування і володіння іншій особі за наявності прямої законодавчої заборони.

Вказує, що відповідачами залишено поза увагою те, що договір управління є правочином, а тому на нього поширюються загальні обмеження щодо правочинів. При цьому законодавець не передбачив наділення управителя майном більшими повноваженнями або правами щодо предмету управління або ж непоширення на управителя майном обмежень, які встановлені для установника управління, оскільки це суперечило б самій суті договору управління, за яким зміст прав управителя є звуженим відносно установника управління.

Обмеження особи на укладення правочину може встановлюватися, зокрема, іншим правочином, стороною якого є така особа, а я прямою вказівкою закону, тому відсутність у договорі управління обмеження на передання в оренду компенсується наявністю прямої заборони у Законі України «Про іпотеку».

Не погоджується з тим, що обмеження щодо передачі майна в оренду третій особі поширюється виключно на іпотекодавця, але не на управителя, оскільки такий висновок суперечить принципам розумності цивільного законодавства, так як управитель діє в інтересах власника майна; обмеження розпорядженні майном стосуються не тільки власника майна, а й інших осіб, до яких перейшли всі або частина складових реалізації прав власності (в даному випадку управителя).

Таким чином, вважає, що заборона передавати предмет іпотеки в оренду третім особам, встановлена для іпотекодавця, поширюється і на управителя майна.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

25.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (Іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №6134 (далі Іпотечний договір).

Відповідно до умов Іпотечного договору, він забезпечує вимоги Іпотекодержателя, яким є Публічне акціонерне товариством «ІМЕКСБАНК» за 41 кредитними договорами, укладеними між Іпотекодержателем та рядом юридичних осіб-позичальників Банку (п.1.1. Договору).

Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель загальною площею 80289,00 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 (один дріб двадцять) та розташовані на земельній ділянці площею 62403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ «ФК «Чорноморець» згідно Договору оренди землі, посвідченого 20.09.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №3088, зареєстрованого у Одеському міському відділі ОРФ ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2010 року за №68 (п.1.3. Договору).

29.12.2014 між Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» (Установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» (Управитель), укладено Договір управління нерухомим майном, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1772 (далі Договір управління).

Відповідно до п.1.1. цього Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Установник управління передає в управління Обєкт, визначений у п.1.2. даного Договору, а Управитель приймає Обєкт та зобовязується за плату здійснювати від свого імені управління Обєктом виключно в інтересах Установника управління. П.1.2. Договору управління встановлено, що Обєкт (перелік майна, що передається в управління): нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20.

Відповідно до п.1.6. Договору Управитель, здійснюючи будь-які юридичні та фактичні дії, у звязку з управлінням Обєктом, зобовязаний заздалегідь повідомити осіб, з якими він6 вступає у відносини та/або здійснює ці дії, про те, що він є Управителем, а не власником Обєкта.

П.1.7. Договору управління встановлено, що метою передачі Обєкта Установником управління Управителю в управління є:

- організація ефективного управління Обєктом;

- підтримання Обєкту у належному технічному стані;

- забезпечення належної експлуатації Обєкта;

- отримання Вигоди від управління Обєктом.

П.1.8. Договору управління встановлено, що у відносинах із третіми особами повноваження Управителя укладати правочини, спрямовані на реалізацію положень цього Договору, підтверджуються безпосередньо цим Договором, а також додатково можуть бути підтверджені виданим Установником управління дорученням. При здійсненні Сторонами дій у рамках цього Договору, щодо яких цим Договором не встановлена необхідність додаткового узгодження з іншою стороною, згодою іншої сторони вважається цей Договір.

Відповідно до п.1.9 якщо наявність згоди іншої Сторони обумовлена вимогами законодавства, цього Договору, або обґрунтованою вимогою третіх осіб, така Сторона зобовязана у строк, встановлений Стороною ініціатором, надати іншій Стороні свою згоду/оформити належним чином відповідний документ, або надати вмотивовану відмову.

П.2.3. Договору управління передбачено, що одночасно з передачею Обєкта управління Установник зобовязаний передати Управителю належним чином засвідчені копії (у випадку необхідності нотаріально посвідчені фотокопії) документів на обєкт, власних документів Установника управління, які необхідні для виконання Управителем зобовязань за цим Договором, у тому числі, але не виключно:

- технічний паспорт на Обєкт;

- правовстановлюючі документи на Обєкт;

- технічну документацію на мережі, устаткування та інвентар Обєкту, що забезпечують його належне функціонування;

- угоди, договори, контракти, за якими обєкт здається в оренду або в інший спосіб використовується, або якщо сторони таких угод, договорів, контрактів повязали виконання прав та обовязків з Обєктом;

- угоди, договори, контракти, акти та інші необхідні документи, зокрема, з установами, підприємствами та організаціями, що надають комунальні послуги, за якими Установник управління взяв не себе зобовязання або за якими має права повязані з забезпеченням належного функціонування та експлуатації Обєкту.

П.5.2. Договору управління встановлено, що Обєкт, який є предметом цього Договору, перебуває під обтяженням іпотекою та забороною відчуження у Публічного акціонерного товариства «Імексбанк». Наявність заборони відчуження та обтяження іпотекою нежитлових будівель центрального стадіону «Чорноморець» підтверджується витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Факт попередження управителя про обтяження обєкта іпотекою підтверджується підписанням Управителем цього Договору (п.5.3).

Пп. 6.3.1. встановлено, що Управитель має право володіти та користуватися Обєктом у встановлених чинним законодавством та цим Договором межах (зокрема, п.5.5. Договору), зокрема, укладати будь-які контракти, угоди та договори з третіми особами, які направлені на досягнення Мети цього Договору, в тому числі самостійно, без погодження з Установником управління та на власний розсуд, визначати умови договорів, угод та контрактів, які укладаються.

31.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ» (Орендар) було укладено Договір оренди, посвідчений 31.05.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904 (далі Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, Орендодавець передав Орендарю в тимчасове платне користування частку в розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що складається з приміщень площею 4300,00 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20.

31.05.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер.

При цьому доказів надання згоди на укладення Договору оренди позивачем як Іпотекодержателем у матеріалах справи немає.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст.ст.202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ч.1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Приписами ст.1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Іпотекодавець має право заповідати передане в іпотеку нерухоме майно. Правочин, який обмежує право іпотекодавця заповідати передане в іпотеку нерухоме майно, є нікчемним.

Відповідно до п.4.1.4 Іпотечного договору, Іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями зі сторони третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

З аналізу приписів статей 6, 11, 316 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі права власності, є договори та інші правочини, при укладенні яких сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої правовідносини на власний розсуд, що узгоджується з передбаченим статтею 627 ЦК України принципом свободи договору.

Разом з тим, якщо в актах цивільного законодавства прямо вказано про те, що сторони не можуть відступити від їх положень, а також у разі якщо обов'язковість приписів таких актів для сторін договору випливає з їх змісту або суті договірних правовідносин, сторони цивільно-правового договору не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства при його укладенні.

За змістом статей 572, 575 ЦК України та статей 1, 9, 12 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок про те, що іпотека є видом забезпечення виконання основного зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Отже, іпотекодавець з тріади правомочностей власника, що за змістом частини 1 статті 317 ЦК України включає право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, вправі на власний розсуд реалізовувати право володіння та користування іпотечним майном з урахуванням вимог щодо його цільового призначення.

При цьому, в силу частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку", право розпорядження майном, обтяженим іпотекою, іпотекодавець реалізує виключно на підставі згоди іпотекодержателя, а зокрема, відчужує предмет іпотеки, передає його у спільну діяльність, лізинг, оренду, користування за погодженням із обтяжувачем майна. Така законодавча вимога не може бути змінена сторонами в договірному порядку відповідно до частини 3 статті 6 ЦК України.

Приписами частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" законодавцем встановлено наслідки вчинення іпотекодавцем без згоди іпотекодержателя правочину щодо відчуження переданого в іпотеку майна або передачі його в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування у вигляді визнання такого правочину недійсним на підставі частин 1, 2 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України.

З урахуванням того, що визнання договору управління недійсним не є предметом позову у даній справі, суд не надає правову оцінку доводам сторін щодо недійсності такого договору та запереченням на них.

При цьому, господарський суд вважає за доцільне звернути увагу, що управитель майна, якого було повідомлено про перебування предмету договору управління майном в іпотеці, в силу приписів ст. 68 Конституції України, вважається обізнаним про обмеження щодо розпорядження предметом договору управління майном, які встановлені Законом України "Про іпотеку".

Згідно з ч.1 ст.1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Положеннями ст.1039 ЦК України передбачено, що майно, що є предметом договору застави, може бути передане в управління. Установник управління зобов'язаний попередити управителя про те, що майно, яке передається в управління, є предметом договору застави. Якщо установник управління не попередив управителя і сам управитель не знав і не міг знати про те, що майно, яке передане в управління, є предметом договору застави, управитель має право вимагати розірвання договору та виплати належної йому за договором плати відповідно до строку управління цим майном.

Щодо доводів відповідачів суд вказує, що договір управління є правочином, а тому на нього поширюються загальні обмеження щодо правочинів. При цьому законодавець не передбачив наділення управителя майном більшими повноваженнями або правами щодо предмету управління або ж непоширення на управителя майном обмежень, які встановлені для установника управління, оскільки це суперечило б самій суті договору управління, за яким зміст прав управителя є звуженим відносно установника управління.

Обмеження особи на укладення правочину може встановлюватися, зокрема, іншим правочином, стороною якого є така особа, а я прямою вказівкою закону, тому відсутність у договорі управління обмеження на передання в оренду компенсується наявністю прямої заборони у Законі України «Про іпотеку».

Обмеження щодо передачі майна в оренду третій особі не може поширюватися виключно на іпотекодавця, оскільки такий висновок суперечить принципам розумності цивільного законодавства, так як управитель діє в інтересах власника майна; обмеження розпорядження майном стосуються не тільки власника майна, а й інших осіб, до яких перейшли всі або частина складових реалізації прав власності (в даному випадку управителя).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборона передавати предмет іпотеки в оренду третім особам, яка встановлена для іпотекодавця, поширюється і на управителя майна.

Приватне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Чорноморець» (Іпотекодавець) як установник управління, не могло надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» як управителю повноваження на вчинення тих дій, на вчинення яких він обмежений в силу прямої вказівки закону, у зв'язку з чим правові наслідки передання в оренду майна без згоди іпотекодержателя (позивача) є однаковими як для договорів, укладених іпотекодавцем, так і для договорів, укладених управителем майна в інтересах іпотекодавця.

Незважаючи на те, що іпотекодавець та іпотекодержатель не є сторонами спірного договору оренди, статус переданого в оренду майна, як обтяженого іпотекою, не змінився, у зв'язку з чим на орендні правовідносини поширюються законодавчі обмеження, встановлені для користування та розпорядження майном, яке перебуває в іпотеці.

Доводи відповідачів про укладення спірного договору оренди з дотриманням вимог чинного законодавства з посиланням на те, що положення Закону України "Про іпотеку" пов'язують недійсність правочину щодо передання в оренду обтяженого іпотекою майна без згоди іпотекодержателя лише з діями іпотекодавця, є необґрунтованими.

Ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено імперативну вимогу щодо одержання іпотекодавцем згоди іпотекодержателя на передання іпотечного майна в оренду, оскільки протилежне матиме наслідком недійсність договору оренди в силу закону; при цьому, встановлені законодавцем вимоги щодо передачі обтяженого іпотекою майна в оренду за погодженням з іпотекодержателем не могли бути змінені за домовленістю при укладенні договору управління нерухомим майном.

Таким чином, суд встановив, що на момент укладення спірного договору оренди об'єкт оренди перебував в іпотеці, однак, згоду на вчинення оспорюваного правочину іпотекодержатель не надавав, що свідчить про недійсність договору оренди в силу закону.

Щодо вимог про застосування наслідків недійсності суд вказує наступне.

Відповідно до положень ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦК України. Абз.2 ч.2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з Листа Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 визнання правочину недійсним пов'язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» відповідно ратифіковано вказані документи. Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п.145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції і надавати відповідний судовий захист.

Спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Таким чином, недійсність Договору оренди має наслідком повернення майна, дій, які свідчать про повернення майна. За умовами Договору оренди Орендарю було передано майно, тому вимога його звільнити (виселення Орендаря) повинна тлумачитись як повернення переданого в користування майна законному власнику, яким я позивач.

У звязку із зазначеним вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги позивача щодо застосування наслідків недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904, а саме - виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ) з частки у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 (один дріб двадцять).

Щодо вимоги позивача застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації права оренди суд вказує наступне.

Ч.3 ст. 216 ЦК України встановлено, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Наслідком недійсності Договору оренди є скасування запису про його реєстрацію.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимога про скасування державної реєстрації права оренди також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись зазначеним вище, відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 216, 317, 321, 386, 387, 391 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, ) про визнання договору недійсним, виселення, скасування державної реєстрації права оренди задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір оренди, укладений 31.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стадіон «Чорноморець» (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ), та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904.

3. Застосувати наслідки недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904, а саме виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерт" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ) з частки у розмірі 54/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що складається з приміщень площею 4300,0 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 (один дріб двадцять).

4. Застосувати наслідки недійсності Договору оренди, укладеного 31.05.2016 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №904, а саме скасувати державну реєстрацію права оренди (номер запису про інше речове право: 14829311; дата, час державної реєстрації 31.05.2016 13:12:10; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди, серія та номер: 904, виданий 31.05.2016, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29916249 від 06.06.2016 13:35:17, приватний нотаріус ОСОБА_6, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; вид іншого речового права: право оренди).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2400,00 грн.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2400,00 грн.

7. Видати судові накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення складені та оголошені в судовому засіданні 01.04.19р. Повний текст рішення складений та підписаний 11 квітня 2019 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя О.В. Цісельський

Суддя І.А. Малярчук