ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2435/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України (64703, Харківська обл., Барвінківський р-н., м. Барвінкове, вул. Київська, буд. 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильківхлібопродукт" (08600, Київська обл., Васильківський р-н, м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 22)

про стягнення заборгованості за договором № 89/10 від 25.10.2017 р. складського зберігання зерна.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача: Петракова Т.І. (адвокат, довіреність № 32 від 05.02.2019 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Державне підприємство "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України (далі - ДП "Хлібна база № 85", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильківхлібопродукт" (далі - ТОВ "Васильківхлібопродукт", відповідач) про стягнення 323155,74 грн. заборгованості за договором № 89/10 від 25.10.2017 р. складського зберігання зерна.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за надані послуги із зберігання, відвантаження зерна та додаткові послуги, пов'язані із зберіганням зерна, відповідно до договору № 89/10 від 25.10.2017 р., у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 294750,55 грн. основного боргу, 20289,45 грн. інфляційних втрат, 8115,74 грн. 3% річних, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2018 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2019 р.

Підготовче засідання відкладалося.

02.01.2019 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив № 399 від 28.12.2018 р. (вх. № 56/19 від 02.01.2019 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції ТОВ "Васильківхлібопродукт", посилаючись на п.п. 4.3, 4.5 договору № 89/10 від 25.10.2017 р. складського зберігання зерна, зазначає, що оскільки акти приймання-передачі робіт, які не підписані та не скріплені печаткою відповідача, не можуть вважатися підставою для здійснення оплати за вказаним договором, то це свідчить, на переконання відповідача, про відсутність у останнього заборгованості перед ДП "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України. Водночас, ТОВ "Васильківхлібопродукт" вказує, що на даний час ним повністю здійснено оплату на користь позивача за надані послуги згідно договору № 89/10 від 25.10.2017 р. складського зберігання зерна у сумі 394750,55 грн.

14.01.2019 р. засобами електронного зв'язку до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № 17 від 14.01.2019 р. (вх. № 575/19 від 14.01.2019 р.) про перенесення судового засідання, за змістом якого позивач повідомляє, що у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем та тяжкими погодними умовами у останнього немає можливості направити свого представника до суду, тому позивач просить перенести розгляд справи № 911/2435/18 на іншу дату.

У судовому засіданні 07.02.2019 р. представник позивача подала до суду клопотання № 29 від 05.02.2019 р. (вх. № 2621/19 від 07.02.2019 р.) про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якого позивач зазначає, що у зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу у сумі 294750,55 грн. згідно платіжного доручення № 2369 від 31.10.2018 р., ДП "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України просить суд стягнути з ТОВ "Васильківхлібопродукт" 8115,74 грн. 3% річних, 20289,45 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати у сумі 4847,34 грн. покласти на останнього.

У судовому засіданні 07.02.2019 р. представник позивача підтвердила сплату основного боргу відповідачем, проте зазначала про підтримання позивачем вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильківхлібопродукт" 3% річних та інфляційних втрат, а також судового збору, оскільки сплату заборгованості останнім було здійснено вже після звернення ДП "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України з позовом до суду. Представник відповідача у судове засідання 07.02.2019 р. не з'явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання сторони були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.02.2019 р. підготовче засідання було відкладено на 11.03.2019 р.

05.03.2019 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява № 36 від 08.02.2019 р. (вх. № 4436/19 від 05.03.2019 р.) про долучення до матеріалів справи доказів надіслання відповідачу копії клопотання № 29 від 05.02.2019 р. (вх. № 2621/19 від 07.01.2019 р.) про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції клопотання про зменшення розміру позовних вимог № 29 від 05.02.2019 р. (вх. № 2621/19 від 07.02.2019 р.), а саме - про стягнення з відповідача 8115,74 грн. 3% річних, 20289,45 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 11.03.2019 р. представник позивача заявила про надання суду всіх наявних у Державного підприємства "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2019 р.

У судовому засіданні 01.04.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала; представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання відповідач був повідомлений в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 01.04.2019 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

25.10.2017 р. між Державним підприємством "Хлібна база № 85" (зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Васильківхлібопродукт" (поклажодавець) було укладено договір № 89/10 складського зберігання зерна, відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець передає продукцію, кількість та якість якої визначається первинною документацією підприємства (зерно), а зерновий склад зобов'язаний прийняти її на зберігання на умовах, визначених даним договором.

Поклажодавець зобов'язується своєчасно розраховуватися за надані послуги із зберігання, відвантаження та надання додаткових послуг, пов'язаних із зберіганням зерна (пп. 3.2.3 п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.2 договору розмір плати (тарифи) за надання послуг згідно умов даного договору зазначаються в додатках до даного договору, які є невід'ємною його частиною.

У відповідності з п. 4.3 договору оплата послуг, наданих зерновим складом на підставі цього договору, здійснюється щомісячно до 20 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Підставою оплати є рахунок, що виставляється зерновим складом. Для отримання виставленого рахунку поклажодавець до 10 числа відповідного місяця зобов'язаний звернутися до зернового складу та отримати свій рахунок самостійно. Невиконання цього зобов'язання не звільняє поклажодавця від відповідальності за прострочення оплати наданих послуг.

Строк зберігання зерна - до 01.06.2018 р. (п. 7.1 договору).

ДП "Хлібна база № 85" та ТОВ "Васильківхлібопродукт" було підписано додаток № 1 до договору - вимоги до якості продукції, яка приймається на зберігання ДП "Хлібна база № 85", та додаток № 2 до договору - тарифи на послуги зберігання.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору № 89/10 складського зберігання зерна від 25.10.2017 р. ДП "Хлібна база № 85" було здійснено зберігання зерна ТОВ "Васильківхлібопродукт", що підтверджується складськими квитанціями на зерно № 2037 від 27.10.2017 р., № 2038 від 27.10.2017 р., № 2039 від 27.10.2017 р., № 2040 від 27.10.2017 р., № 2041 від 27.10.2017 р., № 2042 від 27.10.2017 р., № 2068 від 07.11.2017 р., № 2097 від 16.11.2017 р., а також актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 358 від 31.10.2017 р. на суму 48792,38 грн., № 406 від 30.11.2017 р. на суму 345958,17 грн. (копії долучено до матеріалів справи).

ТОВ "Васильківхлібопродукт" було частково оплачено надані позивачем послуги зі зберігання в сумі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2080 від 06.06.2018 р.

ДП "Хлібна база № 85" було надіслано на адресу ТОВ "Васильківхлібопродукт" претензії № 127 від 05.03.2018 р., № 173 від 12.04.2018 р., № 261 від 25.06.2018 р. на суму 394750,55 грн.

Відповіді на претензії отримано не було, заборгованість не сплачено. Отже, оскільки ТОВ "Васильківхлібопродукт" несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувалось з позивачем за договором № 89/10 складського зберігання зерна від 25.10.2017 р., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності зі ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

За приписами статті 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем було сплачено основний борг у сумі 294750,55 грн. згідно платіжного доручення № 2369 від 31.10.2018 р., у зв'язку з чим ДП "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою позивач просить суд стягнути з ТОВ "Васильківхлібопродукт" 8115,74 грн. 3% річних, 20289,45 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати у сумі 4847,34 грн. покласти на останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 8115,74 грн. за загальний період з 25.10.2017 р. до 25.09.2018 р., який є обґрунтованим, у зв'язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 20289,45 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за загальний період з жовтня 2017 року до серпня 2018 року, також є обґрунтованим, у зв'язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Державного підприємства "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України у повному обсязі.

Щодо розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити таке.

Як зазначалося вище, позивач наполягав на покладенні на відповідача понесених витрат зі сплати судового збору у повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок винних дій останнього, а повне погашення заборгованості відбулося після звернення позивача до суду.

Частиною 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Поряд з цим, у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

З огляду на викладене, судові витрати позивача у вигляді сплаченого судового збору, відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі, оскільки сплата основного боргу відповідачем була здійснена після звернення позивача з даним позовом до суду (29.10.2018 р. позивач надіслав на адресу господарського суду Київської області позовну заяву у даній справі, а відповідач здійснив оплату основного боргу 31.10.2018 р.).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильківхлібопродукт" (08600, Київська обл., Васильківський р-н, м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 22, код 40036472) на користь Державного підприємства "Хлібна база № 85" Державного агентства резерву України (64703, Харківська обл., Барвінківський р-н., м. Барвінкове, вул. Київська, буд. 2, код 22675081) 20289 (двадцять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 45 коп. інфляційних втрат, 8115 (вісім тисяч сто п'ятнадцять) грн. 74 коп. 3% річних, 4847 (чотири тисячі вісімсот сорок сім) грн. 34 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.04.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна