ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13064/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй- головуючий, Л. В. Стратієнко, І. В. Ткач

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В.

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р.

у складі колегії суддів: О. М. Коротун - головуючий, О. В. Агрикова, М. Г. Чорногуз

за позовом Національного банку України

до

1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича;

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників:

позивача: Петроченко С.О.

відповідача-1: Таболін О.С.

відповідача-2: Костюченко І.В.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Національний банк України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк", Банк) Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2) про зобов'язання додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги у розмірі 23 944 916,68 грн., внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та зобов'язання затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації не було акцептовано кредиторські вимоги Національного банку України на загальну суму 23 944 916,68 грн., з яких: 22 444 916,68 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом; 1 500 000,00 грн. - штрафи за неналежне виконання умов кредитних договорів, у зв'язку з тим, що вказані зобов'язання ПАТ "Дельта Банк" були відсутні в балансі Банку станом на 05.10.2015р., тобто на дату запровадження ліквідаційної процедури в ПAT "Дельта Банк".

Позивач зазначає, що відсутність на балансі Банку зобов'язання щодо сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків, а також сплати штрафу за неналежне виконання умов кредитних договорів, не може бути підставою для відмови в акцептуванні кредиторських вимог Національного банку України з огляду на обов'язковість виконання сторонами умов договору.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. у справі №910/13064/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017р., у задоволенні позовних вимог Національного банку України відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018р. у даній справі скасовано рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017р. Справу №910/13064/17 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, не досліджуючи баланс ПАТ "Дельта Банк", з огляду на його відсутність у матеріалах справи, дійшли висновку про те, що заборгованість на суму 22 444 916,68 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом та 1 500 000,00 грн. - штраф за неналежне виконання умов кредитних договорів, не обліковувалася на балансі ПАТ "Дельта Банк", а тому Уповноваженою особою правомірно відхилені кредиторські вимоги Національного банку України у вказаній сумі.

Крім того, судами попередніх інстанцій не перевірялися розрахунки заборгованості ПАТ "Дельта Банк".

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2018р. у справі №910/13064/17 в позові Національного банку України відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості, а формує реєстр вимог кредиторів виключно на підставі даних балансу банку станом на 05.10.2015р. (дату відкликання банківської ліцензії ПАТ "Дельта Банк" та введення в ньому процедури ліквідації).

Відсутність на балансі Банку заборгованості за кредитними договорами в частині пені та штрафу, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків від 17.11.2016р., свідчить про відсутність підстав для включення заявленого позивачем розміру штрафних санкцій до реєстру вимог кредиторів.

Також суд першої інстанції, враховуючи укладені додаткові договори за грудень 2014 року, за січень - березень 2015 року (якими сторони погодили відстрочити терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом по всіх кредитних договорах, зокрема, за листопад - грудень 2014 року та січень - травень 2015 року) дійшов висновку, що заявлена позивачем пеня за прострочення сплати відсотків за вищевказані періоди є неправомірною, у зв'язку з встановленим відстроченням виконання зобов'язань щодо сплати відповідних відсотків.

Крім того, суд посилаючись на умови кредитних договорів в частині стягнення штрафу, відповідно до яких сторони встановили, що стягнення з позичальника штрафу у розмірі 30 000,00 грн. відбувається у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань вказує, що зі змісту сорока п'яти кредитних договорів вбачається, що позичальник у кожному з договорів має не менше п'ятнадцяти зобов'язань, які можуть бути підставою для нарахування штрафу. Однак, ні зі змісту позовної заяви, ні з наявних у матеріалах справи доказів, позивачем не обґрунтовано та не доведено за якими саме зобов'язаннями та кредитними договорами у ПАТ "Дельта Банк" відбулося порушення, що стало наслідком нарахування штрафу в загальному розмірі 1 500 000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. у даній справі скасовано рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018р. в частині позовних вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича. Прийнято в цій частині нове рішення, яким позов Національного банку України задоволено частково.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного банку України у розмірі 23 944 916,68 грн.; внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Дельта Банк" в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України на суму 23 944 916,68 грн. та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Національного банку України до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без змін.

Здійснено новий розподіл судових витрат.

Постанова мотивована тим, що відсутність інформації стосовно заборгованості на балансі ПАТ "Дельта Банк" не можє бути єдиними фактичними даними щодо наявності або відсутності заборгованості перед Національним банком України. Стан заборгованості а має бути встановлений на підставі первинних документів, що підтверджують або ж спростовують її наявність.

Суд апеляційної інстанції посилається на акт звірки від 17.11.2016р., який складено з метою звірки наявної заборгованості ПАТ "Дельта Банк" за кредитними договорами станом на 05.10.2015р., за результатами якої встановлено, що в балансі ПАТ "Дельта Банк" відсутня заборгованість в розмірі 23 944 916,68 грн. (22 444 916,68 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитними договорами та 1 500 000,00 грн. - штраф за неналежне виконання умов кредитних договорів).

Вказаний акт від 17.11.2016р. додатково підтверджує факт розбіжності в бухгалтерському обліку позивача та балансі ПАТ "Дельта Банк" станом на 05.10.2015р.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення укладених додаткових договорів (якими сторони погодили відстрочити терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом по всіх кредитних договорах) вказує на те, що періоди, в які було допущено прострочення сплати процентів до укладення договорів про перенесення сплати процентів за користування кредитними коштами, є простроченням виконання зобов'язання, у зв'язку з чим Національним банком України правомірно нараховано пеню за прострочення сплати відсотків за заявлені та перевірені судом періоди.

Також суд апеляційної інстанції, наголошуючи на тому, що кредитні договори містять норми про відповідальність ПАТ "Дельта Банк" у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитними договорами у вигляді штрафу, дійшов висновку про наявність підстав для нарахування штрафів за неналежне виконання позичальником кредитних договорів.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції, ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. в частині задоволених позовних вимог та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018р. у справі №910/13064/17.

Скарга мотивована, положеннями укладених додаткових договорів, якими сторони домовилися перенести сплату відсотків за користування кредитом, тому нарахування пені та штрафу за цей період є неправомірим, оскільки виконання зобов'язань було відстрочене.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. в частині задоволених позовних вимог та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018р. у справі №910/13064/17.

Відповідач-2 вказує на те, що під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості, а формує реєстр вимог кредиторів виключно на підставі даних балансу.

У відзиві на касаційну скаргу та у письмових поясненнях Національний банк України просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Позивач зазначає, що пеня за кредитними договорами нарахована за періоди часу, коли ПАТ "Дельта Банк" порушував умови договорів. Сторони неодноразово переносили строки сплати коштів, проте до моменту укладення відповідних договорів про внесення змін до кредитних договорів, Національним банком України правомірно нараховано штрафні санкції (пеня та штраф).

Національний банк України наголошує на тому, що нарахування пені за прострочення сплати відсотків та несвоєчасне повернення кредитів здійснювалося Національним банком за періоди в межах 01.12.2014р. - 02.03.2015р, тобто до укладення додаткових договорів до кредитних договорів, якими було пролонговано строки користування кредитами або повернення відсотків за користування ними. Додатковими договорами не передбачалося прощення та/або відстрочення сплати уже нарахованої пені за попередні періоди.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Між Національним банком України (кредитор) та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позичальник) укладено наступні кредитні договори: №41/09/3 від 06.05.2009р., №41/09/4 від 06.05.2009р., №41/09/5 від 06.05.2009р., №41/09/6 від 10.06.2009р., №51 від 22.10.2008р., №64 від 05.11.2008р., №39/09-08/СТ від 11.09.2008р., №86/11-08/СТ від 11.11.2008р., №144/1 від 29.12.2008р., №144/2 від 30.12.2008р., №144/3 від 31.12.2008р., №144/4 від 05.01.2009р., №144/5 від 12.01.2009р., №144/6 від 29.01.2009р., №144/7 від 06.02.2009р., №144/8 від 11.02.2009р., №144/9 від 13.02.2009р., №144/10 від 16.02.2009р., №144/11 від 27.02.2009р., №144/12 від 04.03.2009р., №144/13 від 05.03.2009р., №144/14 від 13.03.2009р., №144/15 від 20.03.2009р., № 144/16 від 06.04.2009р., № 144/17 від 15.04.2009р., №144/18 від 17.04.2009р., № 144/19 від 30.04.2009р., № 144/20 від 03.06.2009р., №144 від 29.12.2008р., №66/11-08/СТ від 06.11.2008р., №01/1 від 19.01.2009р., №01/8 від 05.03.2009р., № 01/9 від 11.03.2009р., № 01/11 від 03.04.2009р., №01/15 від 18.06.2009р., №1 від 18.02.2009р., № 90 від 12.11.2008р., №09/09 від 10.02.2009р., №42 від 12.09.2014р., №08 від 04.03.2014р., №06 від 26.02.2014р., №37 від 11.04.2014р., №132/04- 14/КТ від 23.04.2014р., №147/05-14/КТ від 19.05.2014р. (кредитні договори).

За умовами кредитних договорів кредитор надає позичальнику кредит в сумі, обумовленій у відповідному кредитному договорі, для підтримання ліквідності, а позичальник, в свою чергу, бере на себе наступні зобов'язання (згідно п. 2.3. вказаних кредитних договорів): повернути суму кредиту та нараховані за ним проценти, згідно графіку, зазначеному у відповідному кредитному договорі; сплачувати відсотки за користування кредитом, у порядку та на умовах, обумовлених у відповідному кредитному договорі; у разі несплати або несвоєчасної сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом, сплатити пеню в розмірі 0,5 процента від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення виконання зобов'язань. Базовою кількістю днів для нарахування пені є фактична кількість днів у місяці/році; у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, сплатити кредитору штраф у розмірі 30 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 06.11.2014р. № 714 "Про внесення змін до деяких розпорядчих документів Національного банку України" надано право територіальним управлінням Національного банку України в кредитних договорах зазначати, зокрема, що позичальник зобов'язаний сплатити проценти за користування кредитом за поточний місяць не пізніше 27 числа наступного місяця.

Постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014р. №784 "Про зміни термінів погашення банками кредитів" дозволено перенесення термінів погашення банками основної суми заборгованості за кредитами для підтримки ліквідності/стабілізаційними кредитами під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків із грудня 2014 - лютого 2015 року до 10 березня 2015 року.

Крім того, постановою Правління Національного банку України від 19.02.2015р. № 120 "Про зміни термінів погашення банками кредитів, процентів за користування ними" перенесено з лютого - травня 2015 року до 10 червня 2015 року терміни погашення банками основної суми заборгованості за кредитами для підтримки ліквідності/стабілізаційними кредитами під програми фінансового оздоровлення та кредитами для збереження ліквідності банків, а також процентами, нарахованими банками, які віднесені або будуть віднесені до категорії проблемних, за користування кредитами.

Судами встановлено, що між Національним банком України та ПАТ "Дельта Банк" укладено додаткові договори, зокрема, від 04.12.2014р., якими внесено зміни в пункт договору щодо сплати відсотків та зазначено, що позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за поточний місяць не пізніше 27 числа наступного місяця (вказані конкретні місяці) та від 02.03.2015р., в яких сторони домовилися перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015р. терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень, лютий, березень, квітень, травень 2015 року та в деяких договорах встановлено графік повернення кредиту.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. № 181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", розпочато процедуру ліквідації банку з 05.10.2015р., призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47 - 51 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам банку опубліковано в газеті "Голос України" №187 (6191) від 08 жовтня 2015р.

Національний банк України звернувся 28.10.2015р. із заявою №18-02012/81701 з кредиторськими вимогами до ПАТ "Дельта Банк", у якій заявив вимоги за наведеними вище кредитними договорами в сумі, що станом на 02.10.2015р. склала 9 367 016 223,89 грн., а саме: заборгованість за кредитами - 8 557 712 172,17 грн.; 770 844 944,62 грн. - процентів за користування кредитами; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 29 808 615,28 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів - 8 650 491,82 грн.,1 500 000, 00 грн. - штраф.

Відповідач-1 в електронному повідомленні від 04.04.2016р. №3032 надав позивачеві інформацію про акцептування його вимог, як кредитора ПАТ "Дельта Банк", в сумі 9 344 571 307, 23 грн., а саме: заборгованість за кредитами - 8 557 712 172, 17 грн.; заборгованість за процентами - 770 844 944, 62 грн.; пені - 16 014 190, 43 грн.

Відповідно до акта звірки від 17.11.2016р. наявної заборгованості ПАТ "Дельта Банк" за кредитними договорами, укладеними з Національним банком України, відповідачем-1 не було акцептовано кредиторські вимоги позивача на загальну суму 23 944 916,68 грн., з яких: 22 444 916, 68 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом; 1 500 000, 00 грн. - штраф за неналежне виконання умов кредитних договорів.

Оскільки кредиторські вимоги щодо пені та штрафу, нарахованих згідно з умовами наведених вище кредитних договорів, Уповноваженою особою не акцептовано та не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів, позивач звернувся з даним позовом.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Пунктом 3 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування.

Згідно з п. 1 ст. 42 вказаного Закону Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій надає кредити банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком.

Відповідно до ст. 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" однією з форм повноважень Національного банку України щодо регулювання банківської діяльності та банківського нагляду є рефінансування банків.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Частинами 1 - 4 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 4.21 розділу V Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012р. № 2, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Наявність чи відсутність інформації у балансі ПАТ "Дельта Банк" не можуть бути єдиними фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, з огляду на існування кредитних договорів, тому підлягає дослідженню правомірність підстав, з яких не було акцептовано спірну кредиторську вимогу позивача, розмір заборгованості та періоди нарахування такої заборгованості.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог, вказав на відсутність у балансі Банку заборгованості за кредитними договорами в частині пені та штрафу, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків від 17.11.2016р., що свідчить про відсутність підстав для включення заявленого позивачем розміру штрафних санкцій до реєстру вимог кредиторів.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на укладені додаткові договори за грудень 2014 року, за січень - березень 2015 року (якими сторони погодили відстрочити терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом по всіх кредитних договорах, зокрема, за листопад - грудень 2014 року та січень - травень 2015 року) дійшов висновку, що заявлена позивачем пеня за прострочення сплати відсотків за вищевказані періоди є неправомірною, у зв'язку з встановленим відстроченням виконання зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, вказав на те, що відсутність інформації стосовно заборгованості ПАТ "Дельта Банк" у його балансі не може бути єдиними фактичними даними щодо наявності або відсутності заборгованості перед Національним банком України: такі дані повинні бути встановлені на підставі первинних документів.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що без належного встановлення, по яких саме кредитних договорах та за який період було перенесено терміни сплати платежів за процентами, висновок суду першої інстанції про відсутність у Національного банку України права на нарахування штрафних санкцій за період з грудня 2014 по березень 2015 за всіма кредитними договорами є передчасним.

Суд апеляційної інстанції встановив, що додаткові договори, якими сторони перенесли термін оплати процентів та тіла кредиту, укладені відповідно до постанов Національного банку України № 714 від 06.11.2014р., № 784 від 04.12.2014р. та № 120 від 19.02.2015р.

Задовольняючи позовні вимоги Національного банку України в частині додаткового акцептування кредиторських вимог у розмірі 22 444 916,68 грн. пені апеляційний суд вказав на те, що ні наведені постанови Національного банку України, ні додаткові договори не містять умов про прощення боргу або припинення зобов'язання за домовленістю сторін. Періоди, в які було допущено прострочення сплати процентів до укладення додаткових договорів про перенесення сплати процентів за користування кредитними коштами, є простроченням виконання зобов'язання, у зв'язку з чим Національним банком України правомірно нарахована пеня.

Однак, Верховний Суд не погоджується з такою позицією суду апеляційної інстанції та констатує, що сторони за їх взаємною згодою і домовленістю, укладаючи додаткові договори від 04.12.2014р. внесли зміни в пункт кредитних договорів щодо сплати процентів за користування кредитом. Сторони встановили, що позичальник сплачує проценти за користування кредитом за поточний місяць (вказані конкретні місяці) не пізніше 27 числа наступного місяця. Уклавши додаткові договори від 02.03.2015р. сторони перенесли з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015р. терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень, лютий, березень, квітень, травень 2015 року та встановили графік повернення кредиту, тобто змінили строк проведення розрахунків.

Таким чином необхідною умовою для нарахування пені є те, щоб оплата була здійснена поза межами строків, встановлених додатковими договорами.

З огляду на викладене, нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування ним за місяці, по яких змінено строк оплати є необґрунтованим.

Між тим, додатковими договорами від 04.12.2014р. сторони внесли зміни в умови кредитних договорів щодо сплати процентів за користування кредитом та встановили, що позичальник сплачує проценти за користування кредитом за поточний місяць не пізніше 27 числа наступного місяця та визначили конкретні місяці.

Суд апеляційної інстанції вказав, що ПАТ "Дельта Банк" у встановлений додатковими договорами строк не здійснив погашення нарахованих процентів. Верховний Суд зазначає, що з огляду на відсутність підстав нарахування пені в періоди до укладення додаткових договорів та наявність прострочення сплати процентів за частину місяців, охоплених додатковими договорами від 04.12.2014р., підлягає з'ясуванню розмір пені та правильність розрахунку, оскільки позивачем у розрахунки включено в періоди простроченого платежу і день фактичної сплати заборгованості.

Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції щодо розміру пені є передчасними.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що загальний розмір штрафних санкцій (штраф), нарахованих Національним банком України, складає 1 500 000,00 грн. за кожний випадок неналежного виконання зобов'язання ПАТ "Дельта Банк". Верховний Суд зазначає, що вказані висновки є передчасними з огляду на вищевказане, зміну сторонами графіку повернення кредиту та перенесення терміну сплати нарахованих процентів за користування кредитом та враховуючи, що умовами кредитних договорів чітко і неоднозначно не визначено обов'язку позичальника сплатити штраф з прив'язкою до кожного факту (випадку) невиконання або неналежного виконання зобов'язань.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити фактичний розмір пені та штрафу, та, в залежності від встановленого та згідно з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню підлягає частково, а справа має бути направлена на нових розгляд, згідно зі ст. 129 ГПК України, розподіл судових витрат зі справи, має здійснити суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. у справі №910/13064/17 скасувати.

Справу №910/13064/17 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л. В. Стратієнко

Суддя І. В. Ткач