ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Справа№ 910/10750/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Реуцька Т.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Інститут паперу»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.10.2018 (повний текст рішення складено 25.10.2018)

у справі № 910/10750/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Інститут паперу»

до Фонду державного майна України

про визнання укладеним договору

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Інститут паперу» (далі - ПрАТ «Інститут паперу», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, Фонду, відповідача) про визнання укладеним договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач та відповідач є співвласниками будівлі, яка знаходиться за адресою: вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, загальна площа приміщень, яка належить відповідачу становить 905,4 кв.м або 7,24% від загальної площі всієї будівлі. Оскільки більша частина площі приміщень в будівлі перебуває у власності позивача, він є власником зовнішніх та внутрішніх інженерних мереж з обладнання та устаткування в ній, відповідно ним укладаються договори з комунальними службами міста для нормального функціонування та життєзабезпечення будівлі. Однак надіслані позивачем для розгляду та узгодження проекти договору відповідачем не підписано, відтак позивач звернувся до суду з вимогою про визнання договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень з додатком, укладеним з дня набрання рішення суду законної сили на умовах, запропонованих позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у справі № 910/10750/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «Інститут паперу» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування свої вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, наведені ним в позовній заяві факти та обставини не було взято судом до уваги, а основним аргументом суду визначено те, що укладення договору для сторони є обов'язковим лише у випадках прямо встановлених законодавством чи домовленістю сторін, проте не наведено норми закону, якою це врегульовано, висновки суду законодавчо не підтверджено, адже не наведено конкретного нормативно-правового акту, яким би це було встановлено. На думку апелянта, зазначивши у рішенні, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї, місцевий суд вважав, що здійснення відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на утримання спільного майна є необов'язковим. Одночасно судом не взято до уваги, що задля належного функціонування будівлі, охорони і збереження майна, яке перебуває у спільній власності, позивач вже поніс витрати здійснивши оплату послуг за власні кошти, а відповідач користується приміщеннями та відмовляється підписувати договір та відшкодовувати позивачу понесені ним витрати. За твердженнями скаржника, починаючи з січня 2018 року відповідачу неодноразово надавалися для узгодження та підписання проект договору про спільну експлуатацію та утримання приміщень, а також розрахунок щомісячної компенсації загальногосподарських витрат та технічного обслуговування будинку, які було здійснено в 2017 році, однак відповідач або ігнорував їх розгляд, або посилався на відсутність первинних документів у позивача (хоча таке не відповідає дійсності). Відповідачем жодного разу не надавалося протоколу розбіжностей до договору, як це передбачено законодавством України, він лише повністю відмовлявся від укладення договору про відшкодування витрат з експлуатації та утримання приміщень, не вказуючи причин його непогодження. Причини відмови від підписання договору, запропонованого позивачем, відповідач мотивував тим, що вартість понесених витрат містить адміністративні витрати й він вимовляється від щомісячної компенсації загальногосподарських витрат та технічного обслуговування будинку в частині компенсації витрат позивачеві на заробітну плату його апарату управління. Таким чином, на думку апелянта, в діях відповідача наявне відверте небажання підписувати договір без належної аргументації та пояснень. Крім цього, апелянт стверджував про отримання відповідачем послуг в 2017 в повному обсязі та ненадання ним доказів відшкодування таких витрат тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема зазначав, що за відсутності прийняття однією із сторін договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень пропозиції іншої сторони укласти такий договір (оферти Фонду від 05.04.2018, 08.06.2018, 06.08.2018 та оферта ПрАТ «Інститут паперу» від 08.06.2018), доводи позивача з приводу укладення цього договору є безпідставними. За твердженнями відповідача, укладення договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень між співвласниками нежилих приміщень не входить до переліку випадків, коли його укладення є обов'язковим, відповідно у суду відсутні підстави в судовому порядку визнавати укладеним договір, проти якого заперечує одна із сторін. На переконання відповідача, позивач помилково вважає, що згаданий договір є укладеним, оскільки позивачем здійснено всі витрати, а відповідачем отримано послуги по обслуговуванню приміщень без зауважень та заперечень. Натомість, предметом договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень є не надання послуг, а відшкодування Фондом вартості понесених ПрАТ «Інститут паперу» витрат з технічної експлуатації та утримання зазначених приміщень пропорційно займаним приміщенням. Таким чином, отримувачем таких послуг є ПрАТ «Інститут паперу», а Фонд повинен лише відшкодувати витрати щодо цих послуг. Крім цього, не можна вважати зазначений договір укладеним, оскільки Фондом відшкодування вартості понесених ПрАТ «Інститут паперу» витрат не здійснювалось, а ПрАТ «Інститут паперу» не надало Фонду жодного первинного документа з приводу забезпечення надання таких послуг як в 2017, так і в 2018 роках. Відтак, на переконання відповідача, сторони не досягли згоди з істотної умови договору, а саме, суми відшкодування вартості понесених ПрАТ «Інститут паперу» витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень, що свідчить, що цей договір не можна вважати укладеним. Крім цього, відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин, що витрати на обслуговування та утримання будинку відшкодовуються в поточному році за попередній рік, адже в договорі про відшкодування експлуатації та утримання будинку від 24.03.2017, укладеному між ПрАТ «Інститут паперу» та Фондом, сторонами погоджено щомісячну вартість загальногосподарських витрат ПрАТ «Інститут паперу» на поточний 2017 рік. У відповідних договорах за попередні роки також погоджена щомісячна вартість на відповідний рік, в якому укладено договір. В проекті договору до складу загальновиробничих витрат включено витрати на оплату праці апарату управління підприємства, а саме, директора, заступника директора, головного бухгалтера, старшого бухгалтера, що суперечить п. 15.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 за № 27/4248 тощо.

Клопотання ПрАТ «Інститут паперу» про долучення доказів, зокрема, висновку експерта за результатами проведеного експертного дослідження № 26/03-2019 від 26.03.2019 та листа ПрАТ «Інститут паперу» № 07-03 від 15.03.2019, залишено апеляційним судом без розгляду, оскільки його подано поза межами встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження строку. Крім цього, вищезгаданих доказів не існувало на момент розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

В судове засідання апеляційної інстанції 02.04.2019 з'явились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 1005343) серія АЕ №898886 від 06.03.2013 власником нежилих приміщень (літера А) за адресою: м. Київ, вулиця Кутузова (Печерський р-н), будинок 18/7, загальною площею 8857,5 кв.м є ПрАТ «Інститут паперу» (позивач).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що Фонд державного майна України є одними із співвласників будівлі за адресою: вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, загальна площа приміщень, яка належать відповідачу, становить 905,4 кв.м, або 7,24% від загальної площі всієї будівлі.

Оскільки більша частина площі приміщень в будівлі перебуває у власності позивача, він є власником всіх зовнішніх та внутрішніх інженерних систем з обладнанням та устаткуванням, відповідно ним постійно укладаються договори з комунальними службами міста для нормального функціонування та життєзабезпечення будівлі. В зв'язку з тим, що технічно неможливо ту чи іншу інженерну систему, яка функціонує на весь адмінбудинок, обслуговувати окремо кожному співвласнику, зазначене обслуговування та утримання будинку (в тому числі допоміжних приміщень - холів, коридорів, сходів, туалетних кімнат, електрощитової, теплопункту, кімнати для куріння) може проводитись лише власником цих мереж.

Таким чином, оплата всіх комунальних послуг (електропостачання, водопостачання та каналізація, опалення), а також обслуговування та утримання будинку (технічне обслуговування теплопункту, спостереження за установками пожежної автоматики, технічне обслуговування ліфтів, охорона та пропускний режим, вивіз сміття, дезобробка місць загального користування, обслуговування приміщень здійснюється одноособово позивачем, якому інші співвласники на підставі договорів про відшкодування витрат з експлуатації та утримання приміщень здійснюють відшкодування понесених ним витрат (витрати на обслуговування та утримання будинку відшкодовується в поточному році за попередній рік, а витрати з оплати комунальних послуг відшкодовуються у поточному році щомісячно).

За твердженнями позивача, з 2002 року між позивачем та іншими співвласниками будівлі, в тому числі відповідачем, щороку укладаються договори про відшкодування витрат на експлуатацію та утримання зазначених приміщень без зауважень і заперечень.

Оскільки строк дії договору №102 від 24.03.2017, який було укладено між позивачем і відповідачем в 2017 про відшкодування експлуатації та утримання приміщень будинку за адресою: вул. Генерала Алмазова, 18/7, які передано в оперативне управління відповідачу, закінчився 31.12.2017, на початку січня 2018 позивачем надано відповідачу для узгодження та підписання електронний проект Договору № 04Е-18 про спільну експлуатацію та утримання приміщень і розрахунок щомісячної компенсації загальногосподарських витрат та технічного обслуговування будинку за 2017, однак цей проект договору було проігноровано відповідачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти наведених позивачем обставин, що на початку січня 2018 року позивач надіслав відповідачу електронний проект договору та зазначив, що витяг з електронної скриньки директора ПрАТ «Інститут паперу» ОСОБА_3, з якої було надіслано листа на адресу начальника Управління адміністративно-господарської роботи Фонду ОСОБА_4 03.01.2018, не є належним доказом факту надання позивачем для узгодження і підписання відповідачем електронного проекту Договору № 04Е-18 про спільну експлуатацію та утримання приміщень. Цей спосіб подання до ФДМУ документів, зокрема від інших юридичних осіб не передбачено інструкцією з діловодства у Фонді державного майна України, затвердженою наказом Фонду від 29.03.2012 року № 310. Крім цього, начальник Управління адміністративно-господарської роботи Фонду ОСОБА_4 не є відповідальною особою зазначеного договору у 2018 році.

В подальшому відповідач звернувся до позивача ( лист №10-14-983 від 17.01.2018), що для укладення договору на 2018 рік про відшкодування експлуатації та утримання приміщень будинку, що передані в оперативне управління ФДМУ, необхідно надати розрахунок відшкодування комунальних послуг.

У відповідь (лист № 07-01 від 18.01.2018) позивач вказав, що задля уникнення втрати великої кількості часу для збору та передачі документів, скорочення фінансових затрат, відповідач може ознайомитися з документами в приміщенні позивача за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, каб. 105.

Проте, за твердженнями відповідача, після прибуття представника Фонду в бухгалтерію ПрАТ «Інститут паперу» йому було відмовлено у наданні запитуваних первинних документів.

27.02.2018 позивачем вручено відповідачу листа №08-02 з пропозицією розглянути та погодити проект договору № 04Е-18 про спільну експлуатацію та утримання приміщень та розрахунок щомісячної компенсації загальногосподарських витрат та технічного обслуговування будинку, здійснених в 2017 році.

При цьому, вищезазначений проект договору, який додано до листа №08-02 від 27.02.2018, не було підписано зі сторони ПрАТ «Інститут паперу».

Листом № 10-14-4520 від 05.03.2018 відповідач повідомив позивача, що Фонд не погоджується з пропозицією укласти договір у редакції, що додано до листа ПрАТ «Інститут паперу» №08-02 від 27.02.2018, зокрема, що розрахунок на відшкодування витрат суперечить вимогам бюджетного законодавства.

15.03.2018 листом № 01-03 позивач роз'яснив відповідачу необхідність підписання договору тим, що ним здійснюється оплата всіх комунальних послуг за 2018 рік (включаючи й рахунки за приміщення, які належать відповідачу), оскільки комунальні служби надають послуги лише за умови їх попередньої оплати за наступний місяць, що йде за поточним, а у разі їх несплати постачання комунальних послуг буде припинено і будівля не зможе функціонувати, відповідно підприємства, що в ній розташовані, не зможуть вести господарської діяльності. Також позивач роз'яснив порядок формування загальногосподарських витрат та витрат з технічного обслуговування приміщень, та повторно направив відповідачу для підписання проект договору № 04Е-18 про спільну експлуатацію та утримання приміщень з додатками.

У відповідь відповідач листом №10-14-6878 від 05.04.2018 повідомив позивача, що не погоджується із пропозицією укласти договір у доданій до листа ПрАТ «Інститут паперу» № 01-03 від 15.03.2018 редакції, оскільки адміністративна складова вартості понесених витрат на 4 співробітників апарату управління ПрАТ «Інститут паперу» (директор, заступник директора, головний бухгалтер, старший бухгалтер) становить 51,92% від загальної вартості витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень, що є неприпустимим. Відтак, запропонував укласти окремі договори про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг та про відшкодування витрат їх технічної експлуатації та утримання приміщень, а також надіслав проекти зазначених договорів позивачу.

За результатами розгляду цього листа, позивач надіслав відповідачу претензію № 01-05 від 04.05.2018 з роз'ясненнями порядку формування загальногосподарських витрат та витрат з технічного обслуговування приміщень та проханням підписати проект договору про відшкодування витрат з експлуатації та утримання приміщень з додатками.

Листом №10-14-9592 від 16.05.2018 відповідач запропонував позивачу підписати договір про відшкодування витрат з комунальних послуг в його редакції та зазначив, що до моменту укладення договорів заборгованості не виникає.

Відповіддю на претензію (№01-05 від 04.05.2018) №10-14-11480 від 08.06.2018 відповідач зазначив, що позивачем не надано суду мотивованої відмови від підписання наданих відповідачем договорів або інших заперечень чи зауважень. Також відповідач вказав, що предмет проекту договору ПрАТ «Інститут паперу» (наданого листом вх. №13/15143 від 10.05.2018) суперечить меті укладення договорів. Крім цього, наголосив, що відшкодування понесених позивачем витрат за 2018 рік Фонд може здійснити тільки до 31.12.2018 в межах сум, передбачених Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік»,при отриманні підписаних позивачем договорів та наданих підтверджувальних доказів понесених в зв'язку з чим витрат. Фонд просив підписати та надіслати на його адресу договори про відшкодування витрат з комунальних послуг: електропостачання приміщень, водопостачання та водовідведення, опалення приміщень будівлі та про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень.

20.07.2018 позивач листом № 03-07 надіслав відповідачу протоколи розбіжностей до проектів договорів, наданих з листом від 08.06.2018 року № 10-14-11480, а саме:

про відшкодування комунальних послуг: електропостачання, водопостачання та водовідведення, опалення приміщень будівлі за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, які передано в оперативне управління Фонду державного майна України;

про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, що передано в оперативне управління Фонду державного майна України.

Крім цього, позивачем надано до підписання проекти відповідних договорів з урахуванням зауважень та пропозицій, викладених у протоколах розбіжностей.

У відповідь відповідач листом №10-14-15605 від 06.08.2018 зазначив, що пропозиції позивача в протоколі розбіжностей від 20.07.2018 до проекту договору про відшкодування витрат з комунальних послуг: електропостачання, водопостачання та водовідведення, опалення приміщень будівлі за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, які передано в оперативне управління Фонду державного майна України, приймаються Фондом в повному обсязі. Пропозиції позивача в протоколі розбіжностей від 20.07.2018 до проекту договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, які передано в оперативне управління Фонду державного майна України приймаються Фондом частково. Тому Фонд повернув позивачу протокол розбіжностей від 20.07.2018 до проекту договору та направив протокол узгодження розбіжностей від 20.07.2018 до проекту договору.

З огляду на вище наведені обставини, позивач звернувся до суд з вимогою про визнання договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень з додатком, укладеним з дня набрання рішення суду законної сили на умовах договору, запропонованого позивачем (Договір №04Е-18 про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7, що передано в оперативне управління Фонду державного майна України).

За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

Положеннями ст. 181 ГК України передбачено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

За приписами ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у 20-ти денний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4 ст. 181 ГК України).

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч. 1 ст. 187 ГК України).

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін згідно п. 3 ст.179 ГК України, якщо його засновано на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст. 14 ЦК України).

З аналізу вищезазначених приписів закону вбачається, що укладення договору для сторони є обов'язковим лише у випадках прямо встановлених законодавством чи визначених домовленістю сторін.

Оскільки в даному випадку, укладення договору про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень між співвласниками нежилих приміщень не входить до переліку випадків, коли укладення договору є обов'язковим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання в судовому порядку договору укладеним, проти чого заперечує одна із сторін, відтак про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Твердження позивача (апелянта) про те, що договір про відшкодування витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень є укладеним, оскільки позивачем здійснено всі витрати, а відповідачем отримано послуги по обслуговуванню приміщень без зауважень та заперечень, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані. Предметом цього договору є не надання послуг, а відшкодування Фондом вартості понесених ПрАТ «Інститут паперу» витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень пропорційно займаним приміщенням.

Як вище згадувалось. Договір не може вважатись укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо усіх його істотних умов, а саме суми відшкодування вартості понесених позивачем витрат з технічної експлуатації та утримання приміщень.

Посилання апелянта на те, що зазначивши у рішенні, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї, суд першої інстанції вважав, що здійснення відповідачем відшкодування понесених позивачем витрат на утримання спільного майна є необов'язковим, також не заслуговують на увагу, адже відмова у визнанні договору укладеним не позбавляє позивача права звернутись до суду з окремим позовом про відшкодування понесених ним витрат.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення місцевим судом вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта, викладені в його апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інститут паперу» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва

від 02.10.2018 у справі № 910/10750/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/10750/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.04.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук