ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2019 р. Cправа № 902/24/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (вул. Пирогова, б.150, м. Вінниця, 21037)

до: Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (вул. Київська, б. 173, м. Вінниця, 21022)

про стягнення 886850,26 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю;

відповідача не з'явився

У С Т А Н О В И В :

14.01.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №17 від 04.01.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» про стягнення з Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» 886 850,26 грн заборгованості, з яких: 639 107,18 грн. - основний борг, 46598,16 грн. - 3 річних, 201 144,92 грн. - інфляційне збільшення.

Ухвалою суду від 21.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/24/19 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.02.2019.

Ухвалою суду від 13.02.2019 підготовче засідання відкладено на 12.03.2019.

06.03.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява №172 від 04.03.2019 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просить стягнути з Відповідача 639 631,12 грн основного боргу; 49 622,87 грн. 3% річних; 204 238,36 грн інфляційного збільшення.

З огляду на те, що означена заявка подано до суду до закінчення підготовчого засідання та з дотримання вимог ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв зазначену вище заяву до розгляду, а спір розглядає з урахуванням вказаної заяви.

Ухвалою суду від 12.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/24/19 для судового розгляду по суті на 09.04.2019.

На визначену судом дату з'явився представник Позивача, який підтримав збільшені позовні вимоги.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на клопотання Відповідача № 11/07-435 від 04.03.2019, в якому останній просить розглядати справу за відсутності його представника.

В судовому засіданні 09.04.2019 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що 01.09.2013 між ТОВ - підприємство «АВІС» та КП «Вінницяоблводоканал» був укладений Договір про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № К-30, за умовами якого Позивач зобовязався виконувати роботи щодо систематичної (безперервної) належної експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/1 О кВт потужністю 6,3 МВА, а Відповідач - щомісячно здійснювати оплату за роботи.

Проте, Відповідач, отримуючи виконання зі сторони Позивача умови Договору, порушує свої зобов'язання й не оплачує виконані Позивачем ОСОБА_2.

28.03.2018 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу № 187 про сплату коштів, у відповіді на яку Відповідач запропонував Позивачу розстрочити зазначену у вимозі заборгованість до кінця 2018 року.

Позивач пішов на зустріч пропозиції Відповідача , проте, Відповідач не виконав зобовязань за Договором, і заборгованість останнього складає 639 631,12грн.

Відповідач у відзиві №11/07-422 від 01.03.2019 вказує, що обставини, викладені в позові відповідають дійсності, а вимоги Позивача є обґрунтованими та правомірними. Визнає позовні вимоги Позивача в розмірі 886 850,26, з яких: 639 107,18 грн - сума основного боргу, 46 598,16 грн 3% річних; 201 144,92 грн інфляційне збільшення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство «АВІС» (Позивач, за Договором Сторона 1) та Комунальним підприємством «Вінницяоблводоканал» (Відповідач, за Договором Сторона 2) укладено договір № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт. (надалі Договір)

Предметом даного Договору є роботи, які здійснює Сторона 1 щодо систематичної (безперервної) експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт потужністю 6,3 МВА (надалі іменується «Підстанція»). Підстанція розташована за адресою: м. Вінниця, провул. Карбишева, 2.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що експлуатація та технічне обслуговування Підстанції передбачає забезпечення Стороною 1 таких заходів (надалі іменується «Робота»):

1.2.1. залучення спеціально підготовлених фахівців з питань енергетики;

1.2.2. оплата праці фахівців з питань енергетики та інших працівників, які обслуговують Підстанцію;

1.2.3. забезпечення охорони Підстанції;

1.2.4. бухгалтерський облік, розрахунок споживання й втрат електроенергії;

1.2.5. дотримання санітарного стану;

1.2.6. оплата за земельну ділянку;

1.2. 7. використання засобів зв'язку;

1.2.8. засоби захисту згідно Правил ППТБ та ПТЕ; 1.2.9. забезпечення спецодягом;

1.2.10. технічне обслуговування, яке здійснюється систематично (безперервно) й включає, зокрема:

- роботи з профілактики, огляду і ремонту Підстанції;

- проведення випробувань;

- ліквідація можливих дефектів і заміну дефектних деталей, вузлів, агрегатів Підстанції тощо;

- технічний інструктаж та контроль за дотриманням правил під час обслуговування та експлуатації Підстанції;

- проведення поточного та капітального ремонту Підстанції;

- забезпечення Підстанції запасними частинами.

Згідно із п.2.1. Договору вартість Робіт включає в себе відшкодування Стороною 2 Стороні 1 тих витрат, які остання здійснила на виконання даного Договору, а також плату за виконану Стороною 1 ОСОБА_2.

Виконані ОСОБА_2, крім тих, які зазначені у пункті 2.3 Договору, оплачуються Сторонами щомісячно пропорційно використаній ними активній електроенергії, показники якої зазначаються Стороною 1 у Додатку № 1. (п. 2.2. Договору)

Відповідно до п. 2.4. Договору Сторона 2 зобов'язується щомісячно здійснювати оплату за ОСОБА_2 шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1, зазначений у даному Договорі протягом трьох банківських днів від дня отримання Акту про виконану роботу.

Відповідно до п. 2.5. Договору, платежі за виконані ОСОБА_2 здійснюються Стороною 2 у національній валюті - гривні. Зобов'язання Сторони 2 із оплати Робіт вважається виконаним в день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1.

Сторона 1 здійснює ОСОБА_2 за місцезнаходженням Підстанції. (п. 3.1. Договору)

Види, обсяги та вартість Робіт відображаються Стороною 1 в Додатках №№ 1, 2, 3, які складаються кожного місяця у двох примірниках. (п. 3.2. Договору)

Додатки №№ 1, 2, 3 передаються Стороною 1 Стороні 2 будь-яким прийнятним для Сторін способом не пізніше третього числа наступного за звітним місяця. (п. 3.3. Договору)

Сторона 2 зобовязана прийняти Акти і протягом трьох робочих днів підписати їх, скріпити печаткою та повернути один примірник Стороні 1. (п. 3.4. Договору)

У разі, якщо Сторона 2 не згодна із даними, які зазначені в Акті, остання зобовязана протягом трьох робочих днів від дня отримання Акту, направити на адресу Сторони 1 письмові аргументовані заперечення. Факт направлення Стороною 2 Стороні 1 заперечень підтверджується або проставленням відповідної відмітки (ПІБ, підпис, посада, дата) належним чином уповноваженою Стороною 1 особою на другому примірнику заперечень, або листком вкладення до цінного листа із бланком повідомлення про вручення поштового відправлення. (п. 3.5. Договору)

У разі, якщо Сторона 2 не виконає пунктів 3.4, 3.5 даного Договору, Акт вважається узгодженим та прийнятим Стороною 2. (п. 3.6. Договору)

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами й скріплення печатками. (п. 6.1. Договору)

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 6.1. цього Договору. Договір є безстроковим й укладається без визначення дати його закінчення. (п. 6.2. Договору).

За доводами Позивача в період з 01.09.2013 по 28.02.2017 останнім виконано роботи на загальну суму 1 839 430,39 грн. Зазначені роботи оформлені актами здачі-приймання робіт (надання послуг), копії яких долучено до матеріалів справи. Факт підписання актів здачі-прийняття робіт обома сторонами свідчить про те, що Позивачем роботи були виконані своєчасно в повному обсязі згідно умов визначених сторонами.

Разом з тим, як вказує Позивач, Відповідач свій обов'язок щодо оплати виконаних робіт виконав частково, і провів розрахунки на загальну суму 1 199 799,27 грн., з яких: 1 119 122,01 грн погашено шляхом підписання протоколів взаємозаліків заборгованості; 80677,26 грн. перераховано грошовими коштами на рахунок Позивача.

При цьому, суд зазначає, що Відповідач визнає наявність заборгованості за Договором, про що вказує у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів.

В силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання насамперед глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення»).

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Ч.2 вказаної статті встановлює, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України щодо оплати за договором про надання послуг зазначає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, статті 901 та 903 ЦК України формують загальне правило, відповідно до якого оплата здійснюється саме за фактично надані послуги.

Виходячи з наявних матеріалів справи та наведених законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що Позивачем належним чином виконано взяті а себе зобовязання по виконанню робіт за Договором. Тоді як Відповідач, прийнявши до виконання зобовязання, виконав його лише частково.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимогу Позивача про стягнення боргу в розмірі 639 631,12 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її.

Поряд з цим, за порушення Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивачем заявлено до стягнення 49 622,87 грн. три проценти різних за період з 04.02.2016 по 04.03.2019, та 204 238,36 грн. інфляційного збільшення за період лютий 2016 року січень 2019 року.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» правильність проведеного Позивачем розрахунку трьох процентів річних судом виявлено помилку в бік завищення. За перерахунком суду, за визначений в розрахунку період, розмір трьох процентів річних складає 49 662,01 грн. (розрахунок додається).

Таким чином, зазначена вимога підлягає задоволенню в розмірі 49 662,01 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення судом виявлено помилку в бік заниження, оскільки за розрахунком суду, за визначений в розрахунку період, розмір інфляційного збільшення складає 204 238,50 грн. При цьому вказана вимога задоволенню підлягає у розмірі, визначеній в заяві про збільшення розміру позовних вимог. (розрахунок додається)

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначає ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, дослідивши письмові пояснення сторін, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов слід задовольнити частково, та стягнути з Відповідача 639 631,12 грн основного боргу, 204 238,36 грн. інфляційного збільшення та 49 622,01 грн три проценти відсотки річних.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що Позивачем за вказаним позовом було сплачено судовий збір в загальному розмірі 13 402,38 грн, з якого: згідно платіжного доручення № 185 від 08.01.2019 13 302,75, згідно платіжного доручення № 1898 від 04.03.2019 99,63 грн. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в сумі 893 491,49 грн з Відповідача підлягає стягненню 13 402,37 грн судового збору.

Окрім того, при вирішенні питання судових витрат у даній справі судом розглянуто клопотання представника Позивача про стягнення з Відповідача витрат на послуги адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що останні мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 509/2669/15-ц).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 31.05.2018 між Позивачем у справі (за Договором Клієнт) та адвокатом ОСОБА_1 Валеріїною (за Договором Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги за № К-21 .

За умовами даного Договору Адвокат зобовязується надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємства, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Клієнта до КП «Вінницяоблводоканал», а Клієнт зобовязується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Номер справи визначається ухвалою господарського суду про відкриття провадження, яка є невідємною частиною даного Договору.

Правова допомога полягає в: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи; наданні усних та письмових консультацій та розяснень щодо правових питань, що стосуються справи; складанні необхідних для справи процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв, тощо; виконанні окремих доручень Клієнта, що стосується справи; представництві інтересів Клієнта в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань, що стосуються справи. (п. 1.2. Договору)

За змістом п. 3.1. Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі пяти тисяч гривень в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси Клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, які сплатив адвокату ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги від К-21 від 31.05.2018 (видатковий касовий ордер від 31.05.2018).

Відповідно до ч.2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на дане положення норми процесуального закону суд, з огляду на розмір понесених Позивачем витрат на правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності щодо ціни позову та пропорційності розміру задоволених судом позовних вимог, з Відповідача слід стягнути 5 000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» (вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «АВІС» (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, ) 639 631 (шістсот тридцять девять тисяч шістсот тридцять одну) грн 12 коп. основного боргу; 204 238 (двісті чотири тисячі двісті тридцять вісім) грн 36 коп. інфляційного збільшення; 49 622 (сорок девять тисяч шістсот двадцять дві) грн 01 коп. 3% річних; 5 000 (пять тисяч) грн 00 коп. витрат на послуги адвоката та 13 402 (тринадцять тисяч чотириста дві) грн 37 коп. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 16 квітня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, б.150, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Київська, б. 173, м. Вінниця, 21022)