УХВАЛА

м. Київ

10.04.2019Справа № 923/128/19

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" про забезпечення позову по справі

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд"

до 1) Міністерства юстиції України;

2) Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу,

Суддя Спичак О.М.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою від 22.02.2019 року до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3026/5 від 26.09.2017 року "Про скасування рішень державних реєстраторів".

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 25.02.2019 у справі № 923/128/19 позовні матеріали у справі № 923/128/19 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" до Міністерства юстиції України та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 8026/5 від 26.09.2017 року "Про скасування рішень державних реєстраторів" направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

18.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 923/128/19.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019, справу № 923/128/19 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою від 25.03.2019р. залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" без руху.

08.04.2019р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання наказу Міністерства юстиції України № 8026/5 від 26.09.2017 року "Про скасування рішень державних реєстраторів" та заборони суб'єктам державної реєстрації вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-5С».

В обґрунтування вказаної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" посилалось на те, що наслідком виконання оспорюваного наказу може стати визнання недійсними всіх дій, які було вчинено керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-5С» від імені суб'єкта господарювання, скасування державної реєстрації договору іпотеки, укладеного між останнім та позивачем, і який, як вказує заявник, був підставою набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Херсонбуд" права власності на об'єкти нерухомого майна, а саме: Комплексу будівель та споруд пансіонату «Прибой», розташованого за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізничний порт, вул.Шкільна, буд.57, адміністративної будівлі загальною площею 8073 кв.м, розташованої за адресою: Херсонська область, м.Херсон, вул.Кірова, буд.24; будівлі та споруди, розташовані за адресою: Херсонська область, м.Херсон, вул.Робоча, буд.64-А, комплексу майнового, розташованого за адресою: Херсонська область, Олешківський район, м.Олешки, вул.Гвардійська, буд.158.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення виходячи з наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.07.2018р. по справі №910/1354/18.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018р. по справі №910/361/18.

Однак, в розглядуваній заяві позивачем не наведено достатніх належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення відповідачами дій, направлених на виконання оспорюваного наказу.

При цьому, судом враховано, що у заяві Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» вказано, що за наслідками оскарження наказу відповідача 1 в адміністративному порядку Міністерством юстиції України було видано наказ №2230/5 від 02.07.2018р. «Про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3026/5 від 26.09.2017 року «Про скасування рішень державних реєстраторів». Проте, доказів визнання незаконним та скасування останнього заявником до розглядуваної заяви додано не було.

Крім того, судом вказувалось, що умовою забезпечення позову є наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тоді як, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» належним чином не доведено того, що заборона суб'єктам державної реєстрації вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-5С» забезпечить виконання судового рішення та відновлення прав позивача у разі задоволення позову, а незастосування вказаного заходу - ускладнить його виконання.

До того ж, за висновками суду, заявником не було представлено суду належних доказів того, що застосування обраних останнім заходів забезпечення позову дійсно призведе до ефективного захисту прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» у разі задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3026/5 від 26.09.2017 року «Про скасування рішень державних реєстраторів».

Одночасно, суд звертає увагу на те, що посилання позивача на визнання оспорюваного наказу протиправним та його скасування в суді адміністративної юрисдикції (справа №821/1406/17), не є беззаперечним свідченням наявності підстав для забезпечення позову. В контексті означеного судом враховано, що судові рішення по вказаній справі було скасовано Верховним Судом, а провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що відповідний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, як такий, що має приватно-правовий характер. Тобто, висновки суду адміністративної юрисдикції щодо неправомірності оспорюваного акта не є обов'язковими у межах вирішення спору у справі №923/128/19.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з огляду на безпідставність та доказову необґрунтованість заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Херсонбуд» про забезпечення позову.

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Спичак О.М.