ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"08" квітня 2019 р. Справа № 916/984/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши матеріали заяви Державного підприємства «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» (03680, м. Київ, вул. Горького,51; поштова адреса: 02160, м.Київ, вул. Каунаська,3) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» (Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївського шляху,30-а) 35777,73грн., із яких 30000грн. основного боргу, 4475,73грн. інфляційне збільшення, 1302грн. три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2019р. за вх.№1003/19 до суду від ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» (Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївського шляху,30-а) 35777,73грн., із яких 30000грн. основного боргу, 4475,73грн. інфляційне збільшення, 1302грн. три проценти річних. В обґрунтування поданої заяви заявник послався на те, що боржником не проведено оплату за виконані заявником роботи у відповідності до укладеного між ними договору №79/17 від 03.05.2017р.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно п.п.2, 3, 4 ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст.60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним цифровим підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (ч.ч.6, 7, 8, 9 ст.60 ГПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч.1, 2 ст.91 ГПК України).

Як то визначено у ч.ч.4, 5 ст.91 ГПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (п.1 ч.1, ч.2 ст.152 ГПК України).

Так, як вбачається із заяви ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості», її підписано представником ОСОБА_1 До позову додано копію довіреності, датованої 01.10.2018р., виданої заявником за №24/19-778 від 04.10.2018р. на імя ОСОБА_1, яка не засвідчена у порядку ч.5 ст.91 ГПК України підписом заявника та датою засвідчення.

Також, додані до заяви на її підтвердження у копіях докази, а саме: накази Державного агентства автомобільних доріг України №481-К від 05.09.2016р., №254 від 26.06.2017р., договір №79/17 від 03.05.2017р., додатки №№1, 2, 3 до нього, акт №1 від 30.05.2017р., №2 від 29.09.2017р., повторна претензія №24/19-79 від 18.02.2019р., лист №24/19-167 від 19.03.2019р., виписка з ЄДРЮОФОП станом на 06.07.2017р., статут ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості».

Так, наказне провадження є особливою формою розгляду господарським судом справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, та яке не передбачає виклику учасників такого провадження до суду чи право суду витребувати у них додатково оригінали доказів чи їх належним чином посвідчені копії, однак, доказування заявником права вимоги, що вбачається із сукупного аналізу вищенаведених положень ГПК України, має провадитись із дотриманням положень названого Кодексу на загальних підставах.

За таких умов, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» судового наказу, у звязку з тим, що заяву подано з порушенням вимог ст.150 ГПК України, оскільки довіреність особи та докази на підтвердження заяви подані у незасвідчених копіях.

Крім того, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звідси, суд звертає увагу ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» на те, що вимоги про стягнення 4475,73грн. інфляційного збільшення, 1302грн. трьох процентів річних не є грошовою заборгованістю за договором №79/17 від 03.05.2017р., на підставі якого заявник вважає наявним у нього права вимоги до боржника, так як положеннями договору нарахування сум втрат від інфляції та трьох процентів річних не передбачено, такі нарахування обумовлюються приписами ст.625 ЦК України, тобто, випливають із чинного законодавства, а не із змісту договору.

Керуючись п.1 ч.1 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити ДП «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» у видачі судового наказу за заявою від 04.04.2019р. за вх.№1003/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» (Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївського шляху,30-а) 35777,73грн., із яких 30000грн. основного боргу, 4475,73грн. інфляційне збільшення, 1302грн. три проценти річних.

2. Повідомити заявника, що відповідно до ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

3. До уваги заявника, згідно ч.2 ст.151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

4. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили 08.04.2019р. та згідно ч.2 ст.254, п.1 ч.1 ст.255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.А. Малярчук