ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 910/17571/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - НОМЕР_1 від 15.02.2018р.

від відповідача: 1) не з'явились

2) Кузнєцова Т.І. - дов. № б/н від 05.02.2018р.

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 р.

у справі № 910/17571/18 (суддя М.М. Якименко)

за позовом ОСОБА_2

до 1. Колективного підприємства "Київський птахокомбінат"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю

"Міжнародний центр торгівлі"

третя особа: ОСОБА_4 - Учасник Товариства з

обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр

торгівлі" якому належить 50% статутного капіталу

про визнання додаткової угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. матеріали справи № 910/17571/18 за позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства "Київський птахокомбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" про визнання недійсною укладеної між сторонами додаткової угоди від 01.08.2013р. до Договору оренди майна № ПК-000027 від 01.12.2011р. направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі".

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_2 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. у справі № 910/17571/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у тексті апеляційної скарги заявник просить розглядати справу з повідомленням сторін. Також, до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019р. справу № 910/17571/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. у справі № 910/17571/18 - залишено без руху. ОСОБА_2 було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору, в сумі 1 921 грн.

12.03.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків а саме долучення до матеріалів апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

Колегія суддів дослідивши подане клопотання, дійшла висновку про те, що вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є поважними, клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. у справі № 910/17571/18 є таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2019р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. у справі № 910/17571/18 та поновлено ОСОБА_2 зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. та призначено справу № 910/17571/18 до розгляду на 10.04.2019р.

Представник відповідача - 2 та апелянт в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Встановлено, що в судове засідання 10.04.2019р. представник відповідача-1 та третьої особи у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача - 1 та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Колективного підприємства "Київський птахокомбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" про визнання недійсною укладеної між сторонами додаткової угоди від 01.08.2013р. до Договору оренди майна № ПК-000027 від 01.12.2011р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. матеріали справи № 910/17571/18 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі".

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про направлення за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014р. заяву Колективного підприємства "Київський птахокомбінат" про порушення справи про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", оскільки останній має заборгованість у розмірі 432000,00 грн. і неспроможний її погасити, прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 01.08.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2014р. порушено провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015р. затверджено реєстр кредиторів боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2017р. замінено кредитора Колективне підприємство "Київський птахомбінат" його правонаступником фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2017р. відсторонено керівника боржника ОСОБА_4, виконання обов'язків керівника ТОВ "Міжнародний центр торгівлі" тимчасово покладено на розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018р. припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Міжнародний центр торгівлі", припинено повноваження розпорядника майна ТОВ "Міжнародний центр торгівлі" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, визнано ТОВ "Міжнародний центр торгівлі" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Законом України від 22.12.2011р. № 4212-VІ, який набрав чинності 18.01.2013р. внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1999р., № 42 - 43, ст. 378 із наступними змінами) шляхом викладення його в новій редакції.

Зокрема, згідно п. 11 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VІ), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 9 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора; за позовом розпорядника майна; за заявою комітету кредиторів; за заявою керуючого санацією; за заявою ліквідатора.

Тобто, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У відповідності з ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Отже, частина 4 статті 10 Закону про банкрутство відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, а саме: спори про визнання права власності, повернення майна, розірвання договорів, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника і дана норма кореспондується з положеннями ст. п.8 ч.1 ст.20 ГПК України ГПК України та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Ключовим, в даному випадку, на думку суду є те, що в межах справи про банкрутство мають вирішуватися спори з майновими вимогами саме до боржника і предметом розгляду, в тому числі в контексті ст.20 Закону про банкрутство, може бути оспорювання угод або спростування майнових дій у визначених Законом про банкрутство випадках, вчинених безпосередньо боржником.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст. 6 Конвенції, ототожнюється з правом на доступ до правосуддя, тобто кожна особа повинна мати можливість ініціювати судовий розгляд справи щодо своїх цивільних прав і свобод та отримати справедливий і ефективний судовий захист.

Кожна особа, згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту таких прав та інтересів, на підставі ч. 2 наведеної норми, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

Ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов'язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника та задоволення вимог кредиторів.

Перш за все, наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об'єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду, з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

На більш ефективну реалізацію вказаного принципу, направлені й приписи процесуального Закону, зокрема ст.ст. 20, 30 ГПК України.

Таким чином, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що предметом позову за позовною заявою ОСОБА_2 є визнання недійсним правочину, укладеного за участю боржника, а саме додаткової угоди від 01.08.2013р. до Договору оренди майна № ПК-000027 від 01.12.2011р. враховуючи той факт, що справа № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" перебуває у провадженні Господарського суду міста Києва, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатись в межах справи № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі".

Відповідно до п.1 ч. 1, 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п'яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на ст. 167 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Разом з тим, ОСОБА_2 звернувся до господарського суду про визнання недійсної додаткової угоди від 01.08.2013р. до Договору оренди майна № ПК-000027 від 01.12.2011р. між двома суб'єктами господарювання, що не є корпоративним спором.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, ухвалу суду прийнято відповідно до вимог процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019р. у справі № 910/17571/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17571/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 15.04.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна