Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" квітня 2019 р. Справа № 906/291/19.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву ТОВ "АВ Фармація" про забезпечення позову у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація"

до: Фізичної особи - підприємця Колос Лариси Павлівни

про стягнення 8347418,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Колос Лариси Павлівни 82429,03 грн. вартості втраченого майна внаслідок протиправних дій ФОП Колос Л.П., 192518,35 грн. витрат, понесених ТОВ "АВ Фармація" на здійснення невідокремлених поліпшень орендованого приміщення; 4036235,70 грн. недоотриманого доходу (упущеної вигоди) від здійснення господарської діяльності внаслідок протиправних дій ФОП Колос Л.П.; 4036235,70 грн. моральної (немайнової) шкоди, завданої протиправними діями ФОП Колос Л.П. діловій репутації ТОВ "АВ Фармація".

Ухвалою від 03.04.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.04. 2019.

08.04.2019 на адресу суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно якої останній просить забезпечити позов шляхом:

1.1. накладення арешту на грошові кошти Колос Лариси Павлівни, які обліковуються на рахунках у банках, інших фінансових установах, у сумі 8350112,61 грн.

1.2. накладення арешту:

- на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101, загальна площа: 47,67 кв. м., яка належить Колос Ларисі Павлівні на праві приватної власності, розмір частки: 1/1;

- на частку Колос Лариси Павлівни у розмірі 95/100 у спільній частковій власності на приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101, загальна площа: 431.1 кв. м;

- на частку Колос Лариси Павлівні у розмірі 1/2 у спільній частковій власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна: 22126834, загальна площа: 85,5 кв. м.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог, виконання рішення буде полягати у стягненні з наявних банківських рахунків відповідача коштів.

В разі недостатності коштів на банківських рахунках, враховуючи положення ч.1 ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", стягнення буде звернено на майно відповідача.

Таким чином, істотним ускладненням чи унеможливленням виконання рішення суду у цій справі буде відсутність необхідних коштів на рахунках відповідача та відсутність майна, на яке може бути здійснено стягнення на момент виконання рішення.

Позивач, зсилаючись на дані інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, вказує, що відповідачу належать три об'єкти нерухомого майна.

Позивач зазначає, що 01.02.2015 між сторонами було укладено договір оренди ізольованої частини нежитлового приміщення першого поверху з окремим входом, загальною площею 71,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Оскільки відповідач змінила орендаря шляхом введення позивача в оману, примусово виселила позивача з орендованого приміщення, тому він має обґрунтовані підозри, що на момент виконання рішення, відповідач вчинить всі необхідні дії, щоб позбутись коштів з банківських рахунків.

Позивач зазначає, що відповідач має до нього упереджене ставлення, оскільки ніякої матеріальної вигоди від виселення позивача та укладання договору з новим орендарем відповідач не отримав.

Тому позивач припускає, якщо відповідач йде на обман, порушує вимоги діючого законодавства, виникає обґрунтована підозра стосовно дій відповідача у ситуації, коли суд зобов'яже її сплати 8347418,78 грн.

Позивач, зсилаючись на дані з дослідження цін на ринку нерухомості дійшов висновку, що приблизна ринкова вартість майна, яке підлягає арешту становить 8585808,36 грн. та може забезпечити реальне виконання рішення суду.

Таким чином, позивач вважає за необхідне вжиття судом заходів забезпечення позову, без яких належне виконання рішення суду може не відбутись або виконання такого рішення буде ускладнено в зв'язку із вірогідною зміною власників.

Дослідивши заяву ТОВ "АВ Фармація" про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є матеріально правова вимога про стягнення збитків.

Водночас, суд зауважує, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд звертає увагу, що інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності з боку відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання. Застосування інституту забезпечення позову не може переслідувати будь яких інших цілей, зокрема, таких як, спонукання сторін до здійснення будь-яких інших дій.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Натомість позивачем до заяви не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Окрім того, вимога про вжиття заходів забезпечення позову заявлена без відповідних доказів на підтвердження того, що існує достатня можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам заявника до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Заявивши про необхідність застосування заходів до забезпечення позову, позивач не навів належних та достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

Вимога про забезпечення позову фактично грунтується на власному баченні заявником обставин, які склались в процесі існування та припинення між сторонами договірних правовідносин щодо оренди приміщення.

Суд також звертає увагу, що завдання відповідачем позивачу збитків та моральної шкоди в заявленій сумі є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

Виходячи з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому суд звертає увагу, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2- заявнику (рекз з повід.)