ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2019 р. Справа№ 910/12916/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

без виклику (повідомлення) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.12.2018 (повне рішення складено 04.12.2018)

у справі №910/12916/18 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська

житлова компанія"

про стягнення 118 099,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» (надалі - Компанія) про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 № (надалі - Договір): 101 736,01 грн. основного боргу; 13 119,59 грн. пені; 1 254,12 грн. 3% річних; 1 990,05 грн. втрат від інфляції, а всього 118 099,77 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 №, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 101 736,01 грн., а крім того, позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору ним направлялась претензія відповідачу, однак вона була залишена без відповіді та виконання.

Товариство 31.10.2018 подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило суд стягнути з відповідача 62 560,37 грн. основного боргу, 17 308,85 грн. пені, 2 078,68 грн. 3% річних та 3 261,89 грн. втрат від інфляції.

Заяву мотивовано тим, що 09.10.2018 відповідачем частково погашено заборгованість у сумі 39 175,64 грн., що підтверджується банківською випискою; у зв'язку з чим, в частині основного боргу позивач просив суд зменшити розмір позовних вимог; крім того, в частині стягнення з відповідача сум пені, 3% річних і втрат від інфляції позивач просив збільшити розмір позовних вимог, збільшивши строк нарахування таких сум.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/12916/18 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 58 250, 64 грн. заборгованості, 2 012, 97 грн. 3% річних, 2 889, 90 грн. втрат від інфляції, 13 790, 12 грн. пені і 1 591, 07 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості, однак враховуючи недоведеність факту надання послуг за жовтень 2017 року у сумі 4 309,73 грн., суд відмовив у стягненні 4 309,73 грн. у зв'язку з необґрунтованістю, а крім того, суд здійснив перерахунок пені, 3 % річних та втрат від інфляції та визнав вказані вимоги частково необґрунтованими у зв'язку з помилками в строках нарахування та розмірі бази нарахування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (Акціонерне товариство «Укртрансгаз») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/12916/18 в частині незадоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що ним надано належні та допустимі докази обґрунтованості позовних вимог, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у частині заявлених позовних вимог, відтак наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/12916/18. Надано учасникам провадження строк для подання відзивів, заяв, клопотань, пояснень та заперечень.

Керуючись ст.ст. 247, 270 Господарським процесуальним кодексом України розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У строк наданий судом відзивів, заяв чи клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», після зміни найменування Акціонерним товариством «Укртрансгаз», (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» (замовник) укладено Договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Положеннями п. 1.1 Договору визначено, що газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п. 3.2. Договору газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

У відповідності до п. 3.3. Договору замовник протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Акт наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 3.4 Договору).

Згідно п. 5.3 Договору розрахунковий період за Договором становить один місяць з 09-00 години першого дня місяця до 09-00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування природного газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість про транспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 Договору, та податку на додану вартість.

Пунктом 5.4 Договору сторони погодили, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата вартості послуг із транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу; замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць; остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів; у платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер Договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата; у випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначений номер Договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється плата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

У випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.6 Договору).

Згідно п. 7.3. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивачем було надано, а відповідачем було прийнято послуги на загальну суму 145 776,29 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими печатками юридичних осіб актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а саме: від 30.11.2017 №11-17- на суму 24 865,91 грн.; від 31.12.2017 №12-17- на суму 26 664,54 грн.; від 31.01.2018 №01-18- на суму 31 685,47 грн.; від 28.02.2018 №02-18- на суму 31 611,10 грн.; від 31.03.2018 на суму 30 949,27 грн.

При цьому, позивач, у розрахунку суми основного боргу, вказує на нарахування наданих послуг за жовтень 2017 року у сумі 4 309,73 грн., а в апеляційній скарзі позивач зазначає, що вказана заборгованість була відсутня на момент звернення до суду, однак оскільки вона була сплачена з простроченням, позивачем було нараховано штрафні санкції на вказану суму.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів ані наявності такої заборгованості, як це вказав суд першої інстанції, ані факту надання позивачем послуг у зазначеній сумі та прийняття цих послуг відповідачем.

Тому суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги нарахування позивачем включену до розрахунку суму вартості послуг за жовтень 2017 року у сумі 4 309,73 грн.

Згідно з розрахунком основної суми заборгованості відповідачем було частково сплачено заборгованість у сумі 87 525,65 грн., а саме: 16.03.2018 сплачено 31 685,47 грн.; 03.04.2018 - 16 664,54 грн.; 09.10.2018 - 39 175,64 грн.

Претензією від 30.03.2018 №2401вих-18-841 Товариство вимагало сплатити 87 451,28 грн. заборгованості та 4 933,38 грн. пені.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надіслав, заборгованість не сплатив, доказів протилежного суду не надано.

Претензією №1 без дати Товариство вимагало сплатити 101 736,01 грн. заборгованості та 8 389,51 грн. пені.

Відповідач відповіді на зазначену претензію не надіслав, заборгованість станом на день звернення до суду першої інстанції з даним позовом не сплатив.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 09.10.2018 відповідачем частково погашено заборгованість у сумі 39 175,64 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становить 58 250,64 грн., а отже вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню в частині стягнення 58 250,64 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача 2 078,68 грн. 3% річних та 3 261,89 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат наданий позивачем, а також розрахунок здійснений судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не враховано пункт 5.5 Договору, згідно з яким остаточний розрахунок здійснюється до 20 числа місяця, наступного за звітним, а також те, що у випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначений номер Договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється плата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

В наявній же в матеріалах справи виписці з банківського рахунку позивача інформації щодо оплати відповідачем заборгованості за Договором не вказано періоду за який сплачено заборгованість.

Враховуючи викладене, враховуючи базу нарахування та періоди прострочення, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 2 012,97 грн. 3% річних за розрахунком суду та 2 889,90 грн. втрат від інфляції за розрахунком суду, у стягненні решти суми (371,99 грн.) втрат від інфляції та (65,71 грн.) 3% річних слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Що стосується стягнення 17 308, 85 грн. пені, то слід зазначити наступне.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.4 Договору пеня нараховується газотранспортним підприємством протягом шести місяців, що передують моменту пред'явлення газотранспортним підприємством претензії та/або звернення газотранспортного підприємства з позовом до суду.

Проте, чинним законодавством України не передбачено нарахування пені зазначеним способом.

Крім того, позивач розраховує період нарахування пені за заборгованістю за кожний місяць з 22.04.2018, проте датою початку розрахунку за заборгованістю за листопад 2017 року є 20.12.2017, за заборгованістю за грудень 2017 року - 20.01.2018, за заборгованістю за січень 2018 року - 20.02.2018, за заборгованістю за лютий 2018 року - 20.03.2018, за заборгованістю за березень 2018 року - 20.04.2018.

Разом з тим, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог та стягувати пеню за період, який не заявлено позивачем, крім того, нарахування суми пені припиняється за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до арифметично правильного розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 790,12 грн. пені, у стягненні решти суми (3 518,73 грн.) пені правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на відсутність заперечень відповідача на факт надання послуг в сумі 4 309,73 грн. в жовтні 2017 року не свідчить про визнання відповідачем вказаного факту, а отже саме позивач мав належними та допустимими доказами довести факт надання послуг, їх вартість та відсутність їх оплати.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/12916/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/12916/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством «Укртрансгаз».

4. Матеріали справи № 910/12916/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк