ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2019 Справа № 920/1037/18
м. Суми

За позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської міської ради (40030, м. Суми, майдан Незалежності, 2; ід. код 23823253)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Інвест-G» (40000, м.Суми, 3-й парковий проїзд, 8; ід. код 23049983)

про стягнення 638 270,41 грн.,

суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 11/03.02.02-08 від 02.01.2019)

відповідача: ОСОБА_3 (ордер серії СМ № 90 від 04.02.2019), ОСОБА_4 (ордер серії СМ № 84 від 18.01.2019)

прокурор: Вортоломей М.Ф. (службове посвідчення № 035621 від 07.09.2015)

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: до господарського суду звернувся заступник керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської міської ради з позовом до ТОВ «Інвест-G» про стягнення 638270,41 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що заявлена до стягнення сума є збитками, завданими використанням земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Суми, 3-й парковий проїзд, 8, без правовстановлюючих документів.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує та зазначає про їх необґрунтованість.

Сумською місцевою прокуратурою подана відповідь на відзив, доводи відповідача прокурор вважає безпідставними та наполягає на задоволенні позову.

05.02.2019 представник відповідача за клопотанням (вх. № 824) подав до суду для долучення до матеріалів справи копію адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 14.08.2018 за № 408, яким було затверджено акт, на підставі якого було визначено розмір збитків, завданих відповідачем внаслідок незаконного використання земельної ділянки, що становлять предмет спору у даній справі.

11.03.2019 представником відповідача до суду було подано заперечення.

18.03.2019 Сумська місцева прокуратура подала до суду письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог.

Також 18.03.2019 від Сумської місцевої прокуратури до суду надійшла заява №112-2999вих 19 про зміну підстави позову, відповідно до якої прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача для зарахування на рахунок місцевого бюджету безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 638270,41 грн. До заяви додані докази направлення її копії іншим учасникам справи.

Представником позивача за супровідним листом № 145/19юр від 01.04.2019 подані до суду додаткові документи.

Розглянувши матеріали справи та додатково подані документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Інвест-G» набуло право власності на об'єкт нерухомого майна по 3-му Парковому проїзду, 8 в м. Суми.

Зазначені приміщення розташовані на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :09:013:0004 площею 0,5070 га.

Рішенням Сумської міської ради від 04.07.2008 №1717-МР вказану земельну ділянку передано в оренду ТОВ «Інвест-G» строком на 5 років під розміщеною виробничою базою та встановлено орендну плату в розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Однак, з моменту прийняття рішення міською радою з 04.07.2008 та до теперішнього часу відповідач право користування земельною ділянкою не оформив, договору оренди з Сумською міською радою не уклав, орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував, внаслідок чого територіальній громаді міста Суми завдано збитків у сумі 638270,41 грн. (розмір неотриманої орендної плати).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.01.2017 №49 (далі - Рішення) створено комісію з визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Суми внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства.

Відповідно до пункту 1.4. Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 28.09.2016 №1128-МР, департамент здійснює управління майном комунальної власності територіальної громади міста Суми та забезпечує реалізацію державної політики у сфері регулювання земельних відносин у межах, визначених Сумською міською радою та цим Положенням, і є її уповноваженим органом з питань управління майном комунальної власності та земельними ресурсами.

На виконання зазначених вимог, Департаментом 13.11.2017 направлено на адресу ТОВ «Інвест-G» листа щодо укладення договору оренди земельної ділянки по 3-му Парковому проїзду, 8, м. Суми.

Однак, відповіді чи інших дій, спрямованих на укладення договору оренди, від відповідача не надходило.

У зв'язку з цим Департаментом 16.04.2018 проведено розрахунок збитків за користування ТОВ «Інвест-G» земельною ділянкою по 3-му Парковому проїзду, 8, м.Суми кадастровий номер :09:013:0004 без правовстановлюючих документів за 2015 рік у сумі 132365,53 грн., за 2016 рік у сумі 267328,93 грн. та за 2017 рік у сумі 238575,95 грн., а всього у сумі 638270,41 грн.

Департаментом 07.05.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ТОВ «Інвест-G» направлено лист, яким запрошено на засідання комісії з визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Суми щодо використання земельної ділянки під приміщенням, належним підприємству на праві власності, за адресою м. Суми 3-й Парковий проїзд, 8, на 22.05.2018 о 10 год. у приміщенні Сумської міської ради, кабінет №57, який вручено 17.05.2018. Засідання комісії відбулось за участю представника відповідача.

У подальшому, актом Комісії від 22.05.2018 визначено збитки, заподіяні територіальній громаді м. Суми внаслідок використання земельної ділянки по 3-му Парковому проїзду, 8 в м. Суми ТОВ «Інвест-G», який затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 14.08.2018 №408.

Відповідно до зазначеного ОСОБА_3 розмір збитків за користування ТОВ «Інвест-G» ділянкою по 3-му Парковому проїзду, 8, м. Суми площею 0,5050 га становить 638270,41 грн.

13.09.2018 виконавчим комітетом Сумської міської ради рекомендованим листом направлено повідомлення на адресу ТОВ «Інвест-G» про проведене засідання Комісії та нараховані збитки за користування спірною земельною ділянкою.

В обґрунтування позову прокурором зазначено, що внаслідок порушення відповідачем зобовязання щодо укладення із позивачем договору оренди територіальній громаді міста Суми завдано збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі неотриманої за звичайних умов орендної плати за землю в загальній сумі 638270,41 грн.; відповідно до заяви про зміну підстави позову прокурор визначає вказану суму грошових коштів як безпідставно збережені кошти.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 цього Кодексу передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб'єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов'язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

При поданні позову в інтересах держави в особі Сумської міської ради прокурор порушення інтересів держави обґрунтовував тим, що несплатою відповідачем коштів за використання земельної ділянки під належними їй обєктами нерухомості позбавлено територіальну громаду міста отримання стабільного та своєчасного доходу у вигляді орендної плати (одного із основних джерел наповнення місцевого бюджету), що ослаблює фінансову основу місцевого самоврядування, позбавляє можливості своєчасно проводити виплату заробітної плати працівникам соціальної сфери, здійснювати благоустрій, використовувати кошти на інші необхідні потреби регіону, що, в свою чергу, порушує економічні інтереси держави, підриває її економічне благополуччя.

У позовній заяві прокурор зазначав, що вжиті позивачем заходи досудового врегулювання питання щодо відшкодування завданих відповідачем збитків не дали результату. Водночас, заходи, спрямовані на стягнення збитків у судовому порядку, до цього часу Сумською міською радою не вжиті, що може призвести як до пропуску строку позовної давності, так і до неможливості у подальшому виконати рішення суду.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_5 Європи від 27.05.2003 N1604(2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» порушенням, на його думку, законності у сфері земельних відносин при використанні відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, оскільки плата за її використання не сплачувалася, кошти до місцевого бюджету не надходили, що перешкоджає їх подальшому використанню для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 та від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою, встановленому Законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статей 12, 122 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Отже, Сумська міська рада є уповноваженим державою органом на здійснення функцій власника земельної ділянки, якою у спірний період користувався відповідач.

При цьому, Сумська міська рада є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду).

Посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

У такому разі прокурор згідно норм статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України повинен надати суду відповідні докази на підтвердження неналежного здійснення позивачем функцій держави у спірних правовідносинах (зокрема: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків). Однак, таких доказів прокурором до позовної заяви не додано.

Судом із доданих до позовної заяви документів встановлено, що Сумською міською радою вживалися заходи досудового врегулювання спору щодо питання відшкодування завданих відповідачем збитків.

Також судом встановлено, що звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради, прокурор зазначає, що Сумською місцевою прокуратурою було проведено вивчення стану законності щодо використання земель комунальної власності м. Суми без правовстановлюючих документів.

Однак, у матеріалах справи відсутні відомості щодо проведення прокуратурою будь-якої перевірки стану додержання вимог земельного законодавства та повноти надходження до бюджету орендної плати за користування земельними ділянками на території Сумської міської ради.

З огляду на вказані обставини справи, сама присутність прокурора на судовому процесі на стороні позивача ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, та створює відчуття нерівності у сторони відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, оскільки прокурор, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради, не обґрунтував наявності правових підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, не надав доказів того, що Сумська міська рада не має можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і неналежність здійснення нею такого захисту, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку відсутні передбачені законом виключні підстави для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі міської ради, а позов заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської міської ради підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.226, ст.234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської міської ради до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Інвест-G» про стягнення 638 270,41 грн. - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 05.04.2019.

СуддяОСОБА_6