РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2019Справа № 910/12993/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Перший Український експертний центр»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт»
Третя особа, Прояка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» стягнення 2468,39 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пуляєва Ю.Д.

від відповідача: Олійник О.В.

від третьої особи: Боярчук Д.Є., Гнатуш Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролего естейт» про стягнення 2 468,39 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором № 527/08/14 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 03.10.2018р. було відкрито провадження у справі № 910/12993/18 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

25.10.2018р. до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував в повному обсязі зазначаючи, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території, починаючи з 01.10.2017р. йому надає Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» на підставі укладеного між ними договору № 3 від 01.10.2017р. Враховуючи вищенаведене, відповідач стверджує, що в нього відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки послуги, стягнення заборгованості за які є предметом спору у даній справі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» не надавались, а відповідачем, в свою чергу, не отримувались.

Ухвалою від 03.12.2018р. судом було постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.12.2018р.

26.12.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 09.01.2019р.

09.01.2019р. підготовче засідання було відкладено на 04.02.2019р.

04.02.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 18.02.2019р.

18.02.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2019р.

15.03.2019р. розгляд справи по суті відкладено на 29.03.2019р.

У судовому засіданні 29.03.2019р. представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача було надано усні пояснення по спору, згідно змісту яких проти задоволення позову заперечено з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третьою особою також було надано усні пояснення по суті справи.

29.03.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2012р. рішенням правління Публічного акціонерного товариства «ХК «Київмісьбуд», оформленого протоколом засідання правління №47, визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» експлуатуючою організацією будинків по об'єкту «Житлові будинки з підземними гаражами та об'єктами соціально-побутової сфери в кварталі, обмеженому вулицями Павлівською, Чорновола та Златоустівською у Шевченківському районі м. Києва». Передано на баланс, обслуговування і експлуатацію Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» вказаний житловий комплекс.

Наказом №00025/0/8 від 19.03.2013р. Публічного акціонерного товариства «ХК «Київмісьбуд» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» експлуатуючою організацією будинків по об'єкту «Житлові будинки з підземними гаражами та об'єктами соціально-побутової сфери в кварталі, обмеженому вулицями Павлівською, Чорновола та Златоустівською у Шевченківському районі м. Києва».

Згідно акту від 01.09.2014р. житловий будинок по вул. Златоустівська, 55 у місті Києві передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на обслуговування та експлуатацію.

Згідно змісту свідоцтва №26839569 від 16.09.2014р. про право власності на нерухоме майно та витягу №26840511 від 16.09.2014р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» належать нежитлові приміщення №1 по №4 (група приміщень №60) в літ.А, загальною площею 143,5 кв.м, за адресою: м.Київ, вул.Златоустівська, буд.55.

11.08.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» (споживач) було укладено договір №527/08/14 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до п.1.1 якого постачальник надає комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території на нежитлові приміщення №1-3, по технічному паспорту №60 в будинку по вул.Златоустівська №55 у м.Києві, загальною площею 143,5 кв.м, що належать споживачу на праві власності згідно акту прийому-передачі від 31.07.2014р. та використовується під дитячу студію.

За умовами п.1.2 договору №527/08/14 від 11.08.2014р. споживач сплачує вартість наданих послуг, до яких входить плата за вивіз твердих побутових відходів, згідно розрахунку, який є невід'ємним додатком до даного договору.

Згідно п.1.3 укладеного між позивачем та відповідачем договору оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційних послуг) здійснюється щомісячно не пізніше 3 числа поточного місяця в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів у розмірі 100% передоплати обумовленої у додатку №1. Передоплата здійснюється на розрахунковий рахунок виконавця, протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору.

У п.2.2.1 вказано, що споживач зобов'язується сплачуваним комунальні послуги не пізніше трьох днів з дня отримання рахунку - фактури, але не пізніше 3 числа наступного місяця, незалежно від фінансових результатів своєї діяльності. Отримувати рахунок у постачальника є обов'язком споживача, несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від зобов'язання своєчасної оплати.

У п.2.2.7 передбачено обов'язок споживача щомісяця підписувати акти наданих послуг та один примірник повертати постачальнику.

Термін дії договору встановлюється з 01.08.2014р. по 31.07.2015р. і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається переукладеним на той самий строк і на тих самих умовах, якщо за місяць до припинення його дії жодна зі сторін не повідомила про його розірвання (п.п.6.1, 6.2 договору №527/08/14 від 11.08.2014р.).

У додатку №1 до договору №527/08/14 від 11.08.2014р. погоджено розрахунок до договору про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території вул.Златоустівська, 55. Згідно змісту вказаного додатку розмір експлуатаційних витрат становить 378,84 грн., вартість комунальних послуг: холодна вода 3,24 грн. за м3. Водовідведення холодної води 2,98 грн. за м3, що загалом на місяць становить 454,61 грн.

Наразі, за твердженнями позивача, у період з січня по квітень 2018р. (включно) останнім надавались відповідачу послуги згідно умов договору №527/08/14 від 11.08.2014р., загальна вартість таких послуг склала 2380,78 грн.

За наслідками надання послуг за вказаний вище період Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» було складено акти наданих послуг та рахунки на їх оплату.

Проте, за поясненнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» рахунки за період з січня по квітень 2018р. оплачено не було, що і стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи із змісту Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги та послуги з обслуговування прибудинкової території, позивачем повинно бути доведено суду факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків з надання послуг, обставини надання таких послуг у спірний період та наявність обов'язку відповідача внести на рахунок позивача плату за послуги в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Обґрунтовуючи поданий позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» посилалось на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» рахунки на оплату комунальних послуг та послуг з обслуговування прибудинкової території за період з січня по квітень 2018р. за договором №527/08/14 від 11.08.2014р. оплачено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 2380,78 грн. При цьому, заявником зазначено, що до складу послуг, наданих у вказаний період належать: вивезення побутових великогабаритних відходів, рідких відходів; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження; освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

Судом вказувалось, що відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: м.Київ, вул.Златоустівська, 55, починаючи з 01.10.2017р. надає Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» на підставі договору № 3 від 01.10.2017. Враховуючи вищенаведене, відповідач стверджує, що в нього відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки послуги, стягнення заборгованості за які є предметом спору у даній справі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» не надавались, а відповідачем, в свою чергу, не отримувались та за відповідними актами не приймались.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. При цьому, суд виходить з наступного.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов'язку з доказування, позивачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів надання послуг відповідачу у спірний період до матеріалів справи представлено не було.

Тоді як, відповідачем та третьою особою надано до матеріалів справи достатні докази на підтвердження обставин надання відповідних послуг у спірний період іншою особою, а не позивачем.

Наразі, оцінюючи представлені до матеріалів справи докази, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Проте, суд не приймає до уваги представлені позивачем до матеріалів справи документи в якості належних та допустимих доказів надання у січні-квітні 2018р. відповідачу послуг з утримання прибудинкової території за адресою: м.Київ, вул.Златоустівська, 55.

Судом враховано, що акти наданих послуг за спірний період, які було надано позивачем в обґрунтування позовних вимог, з боку відповідача не підписано та печаткою не скріплено. Крім того, доказів надання постачальником за договором №527/08/14 від 11.08.2014р. таких актів споживачу на підпис матеріали справи не містять. До того ж, судом враховано, що умовами укладеного між позивачем та відповідачем правочину не передбачено обов'язку споживача самостійно отримувати відповідні акти у виконавця.

Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За приписами ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.358 Цивільного кодексу України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст.385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об'єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Згідно ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частинами 1, 4 ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» унормовано, що об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Як свідчать матеріали справи, 05.07.2016р. здійснено державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом», що підтверджується доданими до матеріалів справи документами.

22.07.2016р. відбулись загальні збори членів Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом», результати яких оформлено протоколом №03 від 22.07.2016р.

Загальними зборами було прийнято рішення про самозабезпечення потреб співвласників будинку по вул. Златоустівська, 55 починаючи з 01.10.2017р. та відмову від послуг обслуговуючої організації - Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», починаючи з 01.10.2017р.

07.08.2017р. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» звернулось до позивача з листом, в якому повідомлено про рішення співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Київ, вул.Златоустівська, 55, про самозабезпечення потреб співвласників з 01.10.2017р., та просило передати Обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» примірник технічної документації на будинок, а також документи, на підставі яких багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічний паспорт і плани інженерних мереж. Вказаний лист було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» 09.08.2017р., що підтверджується відбитком штампу реєстрації вхідної документації у нижньому правому куті аркуша. Аналогічного змісту лист було позивачем було отримано від третьої особи 26.09.2017р.

Одночасно, матеріалами справи підтверджується, що 01.10.2017р. між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» було укладено договір про спільні дії щодо утримання багатоквартирного будинку, згідно п.1.2 якого об'єднання здійснює управління багатоквартирним будинком, в тому числі, спільним майном багатоквартирного будинку, за адресою: м.Київ, вул.Златоустівська, 55.

За умовами п.1.3 вказаного правочину власник виступає споживачем житлово-комунальних послуг з постачання електричної енергії, холодної води та водовідведення, опалення, тощо, а також іншого спільного майна, яке утримується і управляється об'єднанням.

Згідно п.1.10 договору №3 від 01.10.2017р. об'єднання безпосередньо або з дозволу власників шляхом залучення на конкурсних засадах фізичних та/чи юридичних осіб забезпечує належну експлуатацію неподільного та загального (спільного) майна житлового будинку, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном власників.

Зі змісту п.п.4.1 - 4.4 договору №3 від 01.10.2017р. вбачається, що вартість житлово-комунальних послуг на вході до внутрішньобудинкових мереж і систем визначається постачальниками таких послуг. До вартості житлово-комунальних послуг, спожитих кінцевих споживачем, включаються щомісячний внесок співвласника на утримання спільного майна, включаючи витрати на вивезення сміття. Такі внески співвласника є обов'язковими платежами кінцевого споживача (в тому числі, особи, яка не зареєструвала право власності, але має право на таку реєстрацію). Щомісячний внесок власників нежитлових приміщень на утримання спільного майна не залежить від розміру спожитих житлово-комунальних послуг, і розраховується пропорційно загальній площі нежитлового приміщення, яке належить власнику.

Як свідчать матеріали справи, в межах вказаного договору відповідачем та третьою особою було підписано акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з утримання будинку та прибудинкової території: №1/П від 31.01.2018р. на суму 932,75 грн., №2/П від 28.02.2018р. на суму 932,75 грн., №3/П від 31.03.2018р. на суму 932,75 грн., №4/П від 30.04.2018р. на суму 932,75 грн.

Тобто, з наведеного полягає, що у період з січня по квітень 2018р. послуги з утримання будинку та прибудинкової території отримувались та приймались відповідачем від третьої особи.

Тоді як, вказувалось вище, акти наданих послуг, які було надано позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, з боку відповідача не підписано та печаткою не скріплено. Доказів надання постачальником за договором №527/08/14 від 11.08.2014р. таких актів споживачу на підпис матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи наведені вище акти було оплачено відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями №314 від 20.02.2018р., №343 від 14.03.2015р., №395 від 13.04.2018р. та №442 від 16.05.2018р.

До того ж, судом також враховано, що послуги з утримання прибудинкової території надавались не безпосередньо третьою особою, а залученим ним виконавцем.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, 20.09.2017р. між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс 2100» було укладено договір №1909/2017 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку і споруд, прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку №55 по вул.Златоустівська у м.Києві, що включає в себе: технічне обслуговування інженерних мереж будинку (центральне опалення, гаряче водопостачання, холодне водопостачання, каналізація (в тому числі, зливова), електропостачання; аварійне обслуговування інженерних мереж будинку (центральне опалення, гаряче водопостачання, холодне водопостачання, каналізація (в тому числі, зливова), електропостачання; ремонтні та будівельні роботи (планові, позапланові та поточні ремонти) інженерних мереж, обладнання, та будівельних конструкцій будинків: вхідні групи, спільні коридори, сходові клітини, покрівля, вікна, двері, сміттєпроводи та ін.); благоустрій прибудинкової території будинку; прибирання сходових клітин; прибирання прибудинкових територій; прибирання загальних приміщень будинку (спільні коридори, сходові клітини, підвал, технічний поверх); дератизація, дезінфекція загальних приміщень будинку; технічне обслуговування ліфтів; експлуатація номерних знаків на будинках; надання додаткових платних послуг з ремонту і обслуговування сантехнічного та електричного обладнання, що знаходиться у квартирах мешканців будинку за встановленим прейскурантом.

Обставини виконання комплексу послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку №55 по вул.Златоустівська у місті Києві з січня по квітень 2018р. підтверджуються наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт від 31.01.2018р., від 28.02.2018р., від 31.03.2018р., від 30.04.2018р. Послуги згідно вказаних актів було оплачено Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Златодом», що підтверджується платіжними дорученнями №13 від 21.02.2018р., №16 від 20.03.2018р., №19 від 20.04.2018р. та №24 від 21.05.2018р.

До того ж, судом враховано, що за поясненнями позивача, останнім заявлено до стягнення вартість таких комунальних послуг як: вивезення побутових великогабаритних відходів, рідких відходів; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження; освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

Проте, зі змісту умов договору №527/08/14 від 11.08.2014р., а саме додатку №1 до нього полягає, що до його вартості внесено вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг з постачання холодної води та водовідведення та вивозу твердих побутових відходів.

Тобто, у суду відсутні підстави достеменно вважати погодженими між позивачем та відповідачем у вказаному правочині надання споживачу всього переліку послуг та їх вартість, заборгованість з оплати яких є предметом спору у справі.

Одночасно, зміст договору №1909/2017 від 20.09.2017р. та додатків до нього свідчить про те, що Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» дійсно було забезпечено потреби співвласників багатоквартирного будинку з отримання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, включаючи послуги з вивезення побутових великогабаритних відходів, рідких відходів; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження; освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо належної доказової обґрунтованості тверджень відповідача та третьої особи про те, що послуги з утримання будинку №55 по вул.Златоустійвській у м.Києві у січні - квітні 2018р. отримувались власником приміщення не від позивача, що фактично виключає наявність підстав для стягнення їх вартості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр».

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання позивача на те, що договір №527/08/14 від 11.08.2014р. у січні-квітні 2018р. був чинним та не розривався відповідачем наведених вище висновків суду не спростовують, оскільки, як вказувалось вище, складовою предмету доказування у спорах про стягнення заборгованості за надані послуги, є саме доведення суду належними та допустимими доказами обставин їх безпосереднього надання позивачем відповідачу.

В контексті означеного судом також враховано, що третьою особою неодноразово було повідомлено відповідача про рішення співвласників багатоквартирного будинку про відмову від послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (листи від 07.08.2017р. та від 25.09.2017р. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом»).

При цьому, посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на те, що після 01.10.2017р. відповідач ще продовжував оплачувати відповідні послуги саме позивачу, не є доказами виникнення такого грошового обов'язку у Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролего естейт» у січні-квітні 2018р. Судом також враховано, що в матеріалах справи також міститься заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролего естейт», скерована Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», про повернення помилково сплачених коштів в сумі 2819,76 грн., які було перераховано після 01.10.2017р.

Крім того, представлені позивачем договори та акти виконаних робіт на вивіз сміття, постачання електроенергії не є належними доказами надання таких послуг саме відповідачу у спірний період.

До того ж, судом враховано, що у листі №1624 від 09.11.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» вказано, що працівники Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» перешкоджають виконувати роботи з обслуговування будинку. Працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» не мають доступу до приміщення електрощитової та машинних приміщень ліфтів, відсутній зв'язок з ліфтами. Тобто, з огляду на зміст вказаного листа суд критично ставиться до тверджень позивача на надання відповідачу послуг з обслуговування ліфтів, освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

В той же час, судом враховано, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/23740/17 за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», Публічного акціонерного товариства «ХК «Київміськбуд» про зобов'язання передати технічну документацію на багатоквартирний будинок, що розташований по вулиці Златоустівській 55.

Проте, суд зазначає, що фактичне непередання технічної документації на будинок позивачем третій особі у даному випадку не є беззаперечним доказом надання відповідних послуг з утримання вказаного будинку у спірний період саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр».

За таких обставин, представленими до матеріалів справи відповідачем та третьою особою доказами спростовуються твердження позивача про надання відповідачу у січні-квітні 2018р. на підставі договору №527/08/14 від 11.08.2014р комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо залишення без задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролего естейт» в частині стягнення заборгованості в сумі 2380,78 грн., обґрунтованість яких спростовується представленими до матеріалів справи доказами.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають залишенню без задоволення як похідні.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 05.04.2019р.

Суддя Спичак О.М.