ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/104/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Р-Транс"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-Техмаш"

про стягнення заборгованості в сумі 28167,12 грн.

за участю:

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-Техмаш" про стягнення заборгованості в сумі 28167,12 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань в частині оплати вартості наданих позивачем послуг та обґрунтовано приписами ст.509, 526, 530, 546, 612, 625 Цивільного та ст.193, 216, 230 Господарського кодексів України.

Ухвалою суду від 05.02.19 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 26.02.19.

Ухвалами суду від 26.02.19 та 12.03.19, занесеними до відповідних протоколів судових засідань, розгляд справи відкладався відповідно на 12.03.19 та 04.04.19.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення вх. № 4645 від 12.03.19 та №5376 від 21.03. Разом з тим, 12.03.19 позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (платіжне доручення №1465 від 28.02.19) часткової оплати відповідачем заборгованості у розмірі 10000,00грн.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення вх. номер 3080/19 від 18 лютого 2019 р., вх. номер 4645/19 від 12 березня 2019 р., вх. номер 5376/19 від 21 березня 2019 р. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також відзиву на позов суду не подавав. Наслідки неявки в судове засідання відповідачу роз"яснено ухвалами суду від 26.02.19 та 12.03.19.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що позивач та відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, враховуючи, що судом не визнавалася обов"язковою явка представників сторін в судове засідання, спір належить вирішити у відсутності представників позивача та відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступні

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.07.18 між сторонами у справі укладено договір №51/18 про надання транспортно-експедиційних послуг, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод-Техмаш" ( по справі - відповідач, по договору - замовник) зобов"язалося доручити, прийняти та оплатити, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" ( по справі - позивач, за договором - експедитор), у свою чергу, - від імені, за плату і за рахунок замовника надати останньому транспортно-експедиційні послуги, які пов"язані з організацією та /або виконанням перевезень вантажів замовника в міжнародному та/або в регіональному сполученні(п.2.1 договору).

Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до 31.12.19, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Приймання - передача наданих послуг здійснюється уповноваженими представниками сторін складанням акту здачі-прийняття робіт (надання послуг)(п.4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що після факту надання послуг експедитор складає акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та передає замовнику , а замовник, у свою чергу, - зобов"язаний підписати та повернути експедитору один примірник акта протягом 5-ти робочих днів з моменту його отримання або в цей же строк надати експедитору вмотивовану відмову в підписанні отриманого акту.

Замовник оплачує виконання доручення (надання послуги) в узгодженій сторонами в заявці сумі, та як зазначається експедитором в рахунках на оплату та актах здачі-прийняття робіт (надання послуг)(п.5.1 договору).

Згідно з п.5.3, 5.4 даного договору оплата вартості доручення (наданих послуг) проводиться замовником на підставі виставлених експедитором рахунків на оплату та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання від експедитора рахунку на оплату та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

За несвоєчасне проведення розрахунків замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несвоєчасно перерахованої суми, а також інфляційні втрати та 3% річних(п.6.3.8 договору).

На виконання прийнятих на себе зобов"язань позивач згідно заявки відповідача надав останньому обумовлені у заявці послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями міжнародної товарно-транспортної накладної №0000239 та акта здачі-прийняття робіт(надання послуг) №ТР-0001807, який підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень та скріплено його печаткою. Вартість зазначених послуг згідно рахунку позивача №ТР-0001807 від 17.09.18 становить 24000,00грн.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань відповідач оплатив вартість наданих позивачем послуг частково, у розмірі 10000,00грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1465 від 28.02.19.

У зв"язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань, позивачем нараховано 2982,57грн. пені, 248,55грн. 3% річних та 936,00грн. втрат від інфляції за період з 28.09.18 по 31.01.19.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензію вих.02-01/19 від 02.01.19, відповіді на яку позивачем не отримано. Докази отримання відповідачем зазначеної претензії містяться в матеріалах справи.

НОРМИ ПРАВА ТА МОТИВИ, ОСОБА_1 СУД ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ.

Зі змісту ст.11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

На підставі господарського договору між суб'єктами господарювання виникають господарські зобов'язання, в силу яких один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст.173, 174 ГК України).

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами у справі договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність":

транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

експедитор (транспортний експедитор) - це суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (стаття 2 Закону).

За змістом ст.316 Господарського кодексу та ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм закону дає підстави для висновку суду про те, що укладений між сторонами у справі договір є договором транспортного експедирування, відтак до нього застосовуються відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України, а також Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом (ст.931 Цивільного кодексу України).

В силу ст.934 Цивільного кодексу України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

В силу положень ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту договору, замовник здійснює оплату наданих експедитором послуг на підставі виставлених експедитором рахунків на оплату та актів здачі-прийняття робіт(надання послуг) протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання від експедитора рахунку на оплату та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем надано відповідачу рахунку на оплату, як і не містять доказів зворотнього. Водночас, приймаючи до уваги умови договору, підписання відповідачем без жодних зауважень та заперечень акта приймання-передачі наданих послуг, у якому міститься посилання на рахунок №ТР-0001807 від 17.09.18 та зазначено, що сторони одна до одної претензій не мають, а також часткова оплата відповідачем вартості наданих позивачем послуг свідчать про виконання позивачем прийнятих на себе зобов"язань у повному обсязі.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання(ст.614 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено факт невиконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань, відтак позовні вимоги в частині стягнення 14000,00грн. вартості наданих позивачем послуг відповідачу обґрунтовані, документально підтверджені та підлягають до задоволення.

Щодо стягнення 10000,00грн. вартості наданих позивачем послуг, суд виходить з того, що за змістом п.2ч.1ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Дослідивши вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі в частині стягнення з відповідача 10000,00грн., оскільки згідно платіжного доручення №1465 від 28.02.19 зазначена сума сплачена відповідачем, відтак провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом також встановлено, що закриття провадження по даній справі не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Оскільки зобов"язання відповідача перед позивачем у даній справі є грошовим, до нього застосовуються перелічені норми закону.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі(ст. 547 Цивільного кодексу України).

За несвоєчасне проведення розрахунків замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несвоєчасно перерахованої суми, а також інфляційні втрати та 3% річних(п.6.3.8 договору)

Позивачем нараховано 2982,57грн. пені, 248,55грн. 3% річних та 936,00грн. втрат від інфляції за період з 28.09.18 по 31.01.19.

Судом перевірено розрахунок пені, поданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок є арифметично правильний, відтак вимогу щодо стягнення пені суд задовольняє за розрахунком позивача.

Крім того, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові, а інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Судом встановлено, що відповідачем допущено порушення грошового зобов"язання перед позивачем щодо оплати вартості наданих послуг за спірним договором.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 №62-97р. зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

З огляду на вимоги ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом перевірено правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та встановлено, що в розрахунку суду розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, однак з огляду на визначену позивачем суму інфляційних втрат, судом задоволено їх за розрахунком позивача.

Щодо нарахування 3% річних, судом задоволено їх за розрахунком позивача з огляду на правильність нарахування. При цьому судом враховано, що відповідачем частково оплачено вартість наданих позивачем послуг після відкриття провадження у справі, відтак період нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, є вірним.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Судом встановлено факт наявності порушених прав позивача та відповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав приписам чинного законодавства, а також факт порушення відповідачем договірних зобов"язань в частині оплати вартості наданих позивачем послуг.

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними та достатніми в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України, та констатує, що позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

За наведених обставин та правових норм, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково.

У відповідності до ст.129 ГПК України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.5ч.1ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на відсутність клопотання позивача про повернення судового збору, у суду відсутні підстави для вчинення відповідної процесуальної дії.

Керуючись ст. ст. 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Законами України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст. 11, 202, 254, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 612, 614, 626-629 Цивільного кодексу України, ст.173, 174, 193, 216, 230, 231, 316, 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 73, 74, 77, 86, 123, 126, 129, 202, 231, 232-233, 237-238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-Техмаш" про стягнення заборгованості в сумі 28167,12 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-Техмаш" (Івано-Франківська область, м.Калуш, вул.Промислова, буд.5, код 40011877) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" (АДРЕСА_1, код 37823960) 14000,00(чотирнадцять тисяч) основного боргу, 2982,57(дві тисячі дев"ятсот вісімдесят дві гривні п"ятдесят сім копійок) пені, 248,55(двісті сорок вісім гривень п"ятдесят п"ять копійок) 3% річних, 936,00(дев"ятсот тридцять шість гривень) втрат від інфляції та 1239(одну тисячу двісті тридцять дев"ять гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.04.2019

Суддя Матуляк П. Я.