УХВАЛА

08 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/3498/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду у складі Руденко М.А. - головуючий, Суліма В.В., Дідиченко М.А. від 19 березня 2019 року

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до: 1. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз", 2. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів у розмірі 117 792 772, 03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (25 березня 2019 року) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2019 року у даній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, оскаржуваною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2019 року заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про відвід колегії суддів визнано необґрунтованою; провадження у даній справі зупинено, а справу передано для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Прийняття цієї ухвали апеляційного суду стало наслідком розгляду заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про відвід колегії суддів, яка у свою чергу подавалася скаржником через наявність, на думку скаржника, упередженості у діях суддів, що переглядають справу № 910/3498/18 в апеляційному порядку.

Така упередженість, знову ж, на думку скаржника, проявилася в тому, що судовою колегією неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про витребування письмових доказів - матеріалів судової справи № 826/3083/15.

Правовим обґрунтуванням касаційної скарги скаржник визначає допущені судами порушення процесуальних норм, а саме частини 3 статті 39 та частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

В якості підтверджень наявності таких порушень скаржник зазначає про те, що під час розгляду його клопотання апеляційним судом не надано належної оцінки усім аргументам заявника (ч. 5 ст. 236 ГПК України), а також про те, що зупинення провадження у справі у зв'язку із необґрунтованістю заявленого відводу є правом, а не обов'язком суду і таке право у даному випадку апеляційним судом застосовано неправомірно (ч. 3 ст. 39 ГПК України).

Проте, розглянувши доводи скаржника, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі і відмовляє у такому відкритті, спираючись при цьому на наведені вище положення пункту 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України і в мотивування своєї позиції зазначає таке.

По-перше, Суд визнає формальними усі посилання скаржника на порушення апеляційним господарським судом приписів частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційним судом взагалі не розглядалися доводи заявленого клопотання, а таке клопотання було залишено апеляційним судом без розгляду в силу приписів частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, адже подавалося клопотання поза межами строку, що встановлений законом для подання таких заяв.

Згідно з частиною 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування наведених положень є очевидним і об'єктивно не може викликати жодних сумнівів.

По-друге, відповідно до приписів частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу,він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Тлумачення даного положення процесуального закону також не викликає розумних сумнівів, оскільки містить чіткий, недвозначний алгоритм дій суду у разі визнання заявленого відводу необґрунтованим.

Саме за неухильного дотримання даного алгоритму і було винесено оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду і при цьому, як зазначає сам скаржник, зупинення провадження у даному випадку є правом суду, яким суд і скористався.

Крім цього, Суд вважає за необхідне також зазначити і про те, що подана скаржником заява про відвід вже розглянута Північним апеляційним господарським судом у складі іншої колегії суддів і за наслідками розгляду заявнику відмовлено у задоволенні такої заяви (ухвала Північного апеляційного господарського суду від 22 березня 2019 року.

Суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 234, 287, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2019 року у справі № 910/3498/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.