ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 910/14030/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019

у справі №910/14030/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", м. Київ

про стягнення 16487,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі -позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - відповідач) про стягнення з суми страхового відшкодування в розмірі 16 487,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у межах фактичних витрат (виплаченого страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля за вирахуванням часткової сплати відповідачем суми відшкодування) у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/14030/18 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки цивільна-правова відповідальність особи відповідальної за завдання збитків - ОСОБА_2, застрахована, то відшкодування має проводитись його страховиком (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна") в межах фактичних витрат позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 16487,05 грн відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він є особою, на яку покладено обов'язок з відшкодування позивачеві вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, натомість у поданому позивачем звіті вартість матеріальної шкоди, завданої власнику застрахованого позивачем автомобіля визначена без урахування значення фізичного зносу. Відповідач вказує на те, що ним було проведено самостійно розрахунок страхового відшкодування та визначено суму 23223,07 грн. та коефіцієнт фізичного зносу - 0,5900. Враховуючи передбачений полісом №АК/3751816 розмір франшизи - 1000,00 грн., до виплати позивачеві підлягала сума страхового відшкодування у розмірі 22223,07 грн. На думку відповідача, решту понесених позивачем витрат за вказаним страховим випадком у порядку ст. 1194 ЦК України має нести винуватець ДТП.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/14030/18 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2018 у справі № 910/14030/18 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

15.02.2019 до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

14.12.2017 між позивачем та ОСОБА_3 (страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 803/17-Т/О (далі - Договір страхування), у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1, виплатити страхувальнику страхове відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної події (далі - ДТП).

13.02.2018 в м. Одеса по вул. М.Боровського ОСОБА_4 керуючи автомобілем "МАН", реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого названим транспортним засобам були завдані механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 26.03.2018 у справі №521/3521/18 ОСОБА_4 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

14.02.2018 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до рахунку СТО (ТОВ "Адіс-Авто") № СЧ-028277 від 20.02.2018 вартість ремонту автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 42960,12 грн.

Згідно наданого позивачем Звіту вих. № 3248 від 21.02.2018 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням ПДВ та коефіцієнту фізичного зносу (Ез = 0,0000) становить 43511,39 грн.

Відповідно до Страхового акту № 006.00172518-1 від 27.02.2018 та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику становить 39710,12 грн.

З урахуванням рахунку СТО (ТОВ "Адіс-Авто") № СЧ-028277 від 20.02.2018 та Звіту вих. № 3248 від 21.02.2018 позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 39710,12 грн., перерахувавши його на рахунок СТО, що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 985276 від 03.03.2018 на вказану суму.

Як вказує позивач, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "МАН", реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача на підставі полісу № АК/3751816, ним було направлено на адресу відповідача заяву про відшкодування збитків, у відповідь на яку відповідачем виплачено позивачеві частину страхового відшкодування у розмірі 22223,07 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, решту виплаченого ним страхового відшкодування має сплатити відповідач як особа, відповідальна за заподіяні винною в ДТП особою збитки. Натомість відповідач вважає, що виплативши позивачеві 22223,07 грн. у якості страхового відшкодування ним повністю виконано своє зобов'язання як страховика за полісом № АК/3751816, а решту понесених позивачем витрат має нести винна в ДТП особа.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Ст. 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно пункту 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожньо-транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 №1074/8395 (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем з урахуванням рахунку СТО (ТОВ "Адіс-Авто") №СЧ-028277 від 20.02.2018 та Звіту вих. № 3248 від 21.02.2018, на підставі складеного ним Страхового акту № 006.00172518-1 від 27.02.2018 виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 39710,12 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2018 по справі № 910/9396/17.

Так, частинами першою та другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем "МАН", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/3751816, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АК/3751816 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 1 000,00 грн.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Суди у таких випадках з'ясовують наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд у своїй постанові від 13.03.2018 по справі № 910/9396/17.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції за даними реєстру платників ПДВ встановлено, що ТОВ "Адіс-Авто" (ідент. код 34251784) з 10.03.2006 є платником ПДВ, у зв'язку з чим, позивачем правомірно включено до суми страхового відшкодування відповідну суму податку.

Щодо твердження відповідача про порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів в частині визначення коефіцієнту фізичного зносу на рівні 0.00 та необхідності врахування розрахунку відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Поданий відповідачем Розрахунок суми матеріального збитку по справі № від 22.06.2018, виконаний В.В. Бобровським (т.1, а.с.52), згідно з яким сума страхового відшкодування становить 23 223,07 грн. та коефіцієнт зносу деталей - 0,5900, колегією суддів апеляційного господарського суду не приймається, як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження розміру матеріального збитку, так як не відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Натомість, колегією суддів апеляційного господарського суду досліджено наданий позивачем Звіт ТОВ "Експертно-асистуюча компанія "Фаворит" вих.№ 3248 від 21.02.2018, виконаний оцінювачем колісних транспортних засобів Бурмістр В.В., докази на підтвердження включення останнього до реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, його кваліфікацію (додані до матеріалів справи) встановила, що при складенні оцінувачем звіту згідно Методики було зроблено висновок, що вартість відновлювального ремонту Volkswagen Crafter д.р.н. ВН5770НС складає 43511,39 грн з врахуванням коефіціенту фізичного зносу на рівні 0,00 (т.1, а.с. 34-35).

Розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, доведений у встановленому законом порядку та належними засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України доказів на спростування вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 16 487,05 грн.

Враховуючи викладені обставини, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обґрунтованим, а доводи апелянта є безпідставними та такими, що не спростовують висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на ПрАТ "Страхова компанія "Провідна".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14030/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14030/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14030/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир