РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/14858/18

За позовом Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Порало Т.І., Бірюкова О.А. (представники за довіреністю);

від відповідача-1 Сич О.Ю. (адвокат);

від відповідача-2 Голуб М.В. (адвокат);

від третьої особи не з'явилися.

В судовому засіданні 21.03.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідачів-1, 2, що повне рішення буде складено 11.04.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

6 листопада 2018 року до Господарського суду міста Києва від Національного банку України (позивач) надійшла позовна заява № 12-0007/58811 від 02.11.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (відповідач-2), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним договір № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року, згідно переліку, викладеному в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1, укладаючи оспорюваний договір цесії, допустив порушення Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року, умов договору про управління від 20.11.2013 року, вийшов за межі своїх повноважень, що є підставою для визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №910/14858/18 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.12.2018 року. Крім того, ухвалою суду від 09.11.2018 року було задоволено заяву б/н від 02.11.2018 року "Про витребування доказів" Національного банку України.

19.11.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що згідно з рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року Національним банком України було надано ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" дозвіл на проведення продажу активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" за ціною останнього аукціону, за якою і було здійснено реалізацію активів. Відповідачем-1 зазначено, що при укладенні оскаржуваного договору не було порушено порядку визначення ціни реалізації активів, встановленого Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року. Крім того, відповідач-1 зазначив, що позивачем не наведено у позовній заяві, чим саме порушуються його права та інтереси, за захистом яких він звертається до суду.

21.11.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що рішенням Національного банку України № 414 від 05.08.2015 року ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" було надано дозвіл на проведення продажу активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону. Також, в відповідач-2 посилається на те, що при вчиненні оскаржуваного правочину сторонами дотримано вимог ст. 203 Цивільного кодексу України та відсутність порушень прав Національного банку України.

26.11.2018 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли відповіді на відзиви відповідачів-1, 2, відповідно до яких позивач зазначає про безпідставність посилань відповідачів-1, 2 щодо здійснення уцінки вартості продажу спірного майна на підставі приписів Глави 10 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року та рішень Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року, оскільки зазначені приписи Положення не регулюють повноважень управителя спірного майна, а вказаними рішеннями таких повноважень не надавалося.

В підготовчому засіданні 06.12.2018 року судом оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2, продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, підготовче засідання відкладено на 29.01.2019 року.

14.12.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що посилання в рішеннях Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року на листи ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" від 28.04.2015 року та 12.06.2018 року свідчить про те, що погоджуючи продаж активів Національного банку України було схвалено наведений ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" порядок та умови їх продажу в зазначених листах шляхом проведення перших торгів за ринковою вартістю, а у випадку не продажу - проведення повторних торгів з уцінкою майна на 30%, і у випадку якщо повторні торги не відбудуться - шляхом здійснення без попереднього погодження продажу таких активів через відступлення прав окремо по кожному з кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам за ціною активу, визначеного на останніх публічних торгах. Крім того, відповідач-1 зауважує, що ні приписи Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року, ні договір управління не наділяють Національний банк України правом на звернення до суду з позовними вимогами про визнання укладених правочинів недійсними, тому позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

14.12.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що обраний відповідачем-1 спосіб продажу активів не заборонено договором управління чи Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року, а те, що ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" було обрано саме такий спосіб відчуження спірних активів не зобов'язує його керуватися нормами, які стосуються повноважень ліквідатора.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 29.01.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/14858/18 до судового розгляду по суті на 19.02.2019 року. Про дату, час і місце судового засідання відповідачів-1, 2 та третю особу повідомлено ухвалою суду від 29.01.2019 року.

В судовому засіданні 19.02.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 21.03.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідачів-1, 2 проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 500.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів-1, 2, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2009 року постановою правління Національного банку України № 713 "Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" прийнято рішення з 07.12.2009 року відкликати банківську ліцензію у АБ "Банк регіонального розвитку" та ініційовано процедуру ліквідації банку.

Процедура ліквідації банків здійснювалась відповідно до Закону України " Про банки і банківську діяльність" та Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року № 369 (в редакціях, що діяли до 22.09.2012 року).

20.11.2013 року між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" (надалі - установник управління, сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (надалі - відповідач-1, управитель, сторона-2) та Національним банком України (надалі - позивач, сторона-3) укладено договір про передавання в управління непроданих активів (надалі - договір управління), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3960.

Відповідно до п. 1.1. договору управління установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (активи), а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів, перелік яких наведено в додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори установника управління, які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (перелік вигоднабувачів) та розрахунки з якими не проведені.

Згідно з п. 1.2. договору управління управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлюється цим договором і законодавством України.

В п.п. б п. 2.2. договору управління визначено, що управитель зобов'язується здійснювати належне та ефективне управління активами особисто та виключно в інтересах вигодонабувачів.

За умовами п. 2.4. договору управління управитель має право: володіти, користуватися і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та цього договору; бути процесуальним правонаступником установника управління в справах, однією із сторін (учасників) яких є установник управління, а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) яких є установник управління; на отримання винагороди та відшкодування витрат, які виникли в процесі управління активами, за рахунок одержаних від управління цими активами коштів у порядку та розмірах, визначених цим договором.

За змістом п. 2.5. договору управління Національний банк України зобов'язується: відкрити управителеві накопичувальний рахунок для зарахування коштів, що надходять у результаті управління активами, проведення розрахунків з вигодонабувачами, а також перерахування на поточний рахунок управителя винагороди і відшкодування суми витрат відповідно до цього договору; приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін з дня надходження до Національного банку України відповідного звернення управителя.

Відповідно до п. 2.6. договору управління Національний банк України має право: вимагати від управителя будь-яку інформацію, потрібну для здійснення контролю за виконанням умов цього договору; здійснювати контроль за діяльністю управителя щодо проведення процедури управління активами і задоволення вимог вигодо набувачів та з цією метою проводити перевірки його діяльності відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п. 3.1 договору управління передавання активів від установника управління управителю здійснюється за актом про приймання-передавання, у якому зазначається назва боржника, вид активу, його балансова вартість, вартість відповідно до виконавчих документів та за результатами незалежної оцінки, якщо така визначалася, перелік документів, які підтверджують право власності на активи, є підставою для стягнення коштів (договори, векселі тощо), свідчать про проведену установником управління претензійно-позовну роботу.

Продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України (п. 4.1 договору управління).

В п.п. 9.1, 9.5 договору управління визначено, що договір вважається укладеним з моменту підписання і діє протягом 3 (трьох) років. У разі якщо на дату закінчення дії договору інший управитель Національним банком України не визначений, термін дії договору продовжується до моменту передачі активів новому управителю.

Додатком № 1 до договору управління погоджено перелік непроданих активів, що передаються в управління іншій юридичній особі, відповідно до якого визначено передачу управителю прав кредитора за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн., в тому числі за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року, укладеним між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та ОСОБА_2.

ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" звернулось до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду з листом-погодженням № 06/06-2014 від 06.06.2014 року щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, в якому просило надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеним ТОВ "Приват-Консалтинг" станом на 14.05.2014 року. Вказаний лист був отриманий позивачем за вх. № 526/60795 від 10.06.2014 року, що підтверджується відповідним штампом на вказаному листі.

Листом № 55-013/34115 від 01.07.2014 року позивач повідомив ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", що продаж активів банку, зокрема, майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення №369, у зв'язку з чим повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження порядку продажу активів банку, наданий листом № 06/06-2014 від 06.06.2014 року.

ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" звернулося до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду з листом-погодження № 18/07-2014 від 18.07.2014 року щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, відповідно до якого звертав увагу на те, що визначений приписами главою 10 розділу VI Положення № 369 порядок продажу активів встановлює відповідні вимоги до їх продажу ліквідатором, а не управителем, та просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеним ТОВ "Приват-Консалтинг" станом на 14.05.2014 року.

У відповідь листом № 55-012/46775 від 22.08.2014 року позивач повідомив ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", що для погодження комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем відчуження майна активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" управителю необхідно подати до Національного банку України документи відповідно до вимог глави 10 розділу VI Положення № 369, у зв'язку з чим вдруге повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження відчуження майна.

ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", у відповідності до пункту 10.7 глави 10 та пункту 13.11 глави 13 розділу VI Положення № 369, звернулось до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду із заявою № 10/825-Д від 13.11.2014 року про надання погодження на продаж переданих в управління ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майнових прав, боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами (переданого в управління кредитного портфелю АБ "Банк регіонального розвитку") у кількості 88 одиниць, до якої було додано: висновок управителя про порядок, склад, умови та строки продажу; інформацію про майно (активи), яке пропонується для продажу; звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами; рецензію на звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами.

Як зазначили позивач та відповідач-1, 27.01.2015 року ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" звернулося до позивача з заявою щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, в якій просив:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2 802 119,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 483,30 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014).

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеного оцінювачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг", станом на 31.03.2015 року, було визначено, що ринкова вартість об'єкта оцінки - майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 86 одиниць, без урахування ПДВ, становить 1 961 476,00 грн.

28.04.2015 року ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" звернулося до позивача з заявою щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв'язку із проведенням нової оцінки, у відповідності до якої враховуючи сплив терміну дії попередньої оцінки та отриманням нового висновку на підставі п. 4.1. договору управління просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною актива, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30 % менша від ринкової ціни визначеної ТОВ "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015).

Рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015 року № 255 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" вирішено:

- погодити управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 року на загальну суму 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015 року, шляхом, проведення аукціону. У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону;

- відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_8 договір від 05.12.2006 №27/10-7211, ОСОБА_9 договір від 15.12.2003 №27/10-7101, ОСОБА_10 договір від 01.11.2007 №27/10-912П та договір від 25.12.2007 №27/10-930А, ОСОБА_11 договір від 29.12.2006 №27/10-746А, ОСОБА_1 договір від 31.07.2008 №27/10-997П, ОСОБА_12 договір від 20.12.2005 №11/02-814-КІ, ОСОБА_13 договір від 22.06.2007 №11/03-28, ОСОБА_14 договір від 12.03.2007 №20/Б.в., ОСОБА_15 договір від 14.12.2006 №14/10-191.

10.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (замовник) та Українською універсальною товарною біржою (виконавець) укладено договір-доручення № 100 на проведення аукціону, відповідно до якого сторони зобов'язалися здійснити ділове співробітництво з використанням організаційно-правових механізмів аукціонних торгів з метою створення умов для забезпечення ефективності аукціонних торгів по продажу майна, що належить Акціонерному банку "Банк регіонального розвитку", а саме: лот №1 - майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 76 одиниць, з початковою ціною продажу у розмірі 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ).

В газеті "Голос України", випуск за 13.06.2015 року №104 (6108), та в газеті "Експрес об'ява", випуск за 18.06.2015 року №22 (5079) було опубліковано оголошення щодо проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 639 013,00 грн.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржою було складено протокол №1 про хід аукціонних торгів які не відбулися, відповідно до якого визначено, що торги по лоту №1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

В газеті "Голос України", випуск за 03.07.2015 року № 117 (6121) та в газеті "Експрес об'ява", випуск за 03.07.2015 року № 25 (5082) було опубліковано оголошення щодо проведення 20.07.2015 року повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

20.07.2015 року Українською універсальною товарною біржою було складено протокол № 1 про хід аукціонних торгів які не відбулися, відповідно до якого визначено, що торги по лоту № 1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

Рішенням Національного банку України № 414 від 05.08.2015 року "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" вирішено погодити управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 року на загальну суму 322 463,00 грн. (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 10 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 12.06.2015 року, шляхом, проведення аукціону. У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

12.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (замовник) та Українською універсальною товарною біржою (виконавець) укладено договір-доручення № 14/1 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ "Банк регіонального розвитку", а саме: "лот № 1 - Майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 10 одиниць, без урахування ПДВ".

14.08.2015 року в газеті "Експрес об'ява" № 31 (5088) та 15.08.2015 року в газеті "Голос України" № 150 (6154) були опубліковані оголошення щодо проведення 01.09.2015 року аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 322 463,00 грн.

01.09.2015 року Українською універсальною товарною біржою було складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого вказано, що торги по лоту № 1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

04.09.2015 року в газеті "Експрес об'ява" № 34 (5091) та 05.09.2015 року в газеті "Голос України" № 164 (6168) були опубліковані оголошення щодо проведення 21.09.2015 року повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 225 724,10 грн.

21.09.2015 року Українською універсальною товарною біржою було складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого вказано, що торги по лоту № 1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

30.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (надалі - відповідач-1, управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (надалі -відповідач-2, новий кредитор) укладено договір № 029 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року (надалі - договір відступлення), відповідно до умов якого управитель передає права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року, укладеним між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та ОСОБА_2 (позичальник), згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 30 685,00 доларів США.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України).

Отже, відступлення права вимоги є правочином, на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права та сплачує вартість відступленого права.

Відповідно до п.п. 1.1.1. п. 1.1. договору відступлення одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором управитель (банк) відступає, а новий кредитор набуває усі права сторони договору та стає кредитором (заставодержателем, іпотекодержателем) за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника.

За умовами п. 1.2. договору відступлення за цим договором відступлення права вимоги за кредитним договором розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існуватимуть на момент відступлення права вимоги: право вимоги на суму основного зобов'язання по кредиту на момент підписання цього договору, суми нарахованих процентів за користування кредитом, пені та штрафів у разі їх нарахування та відсотків за користування кредитом у розмірі та у терміни, передбачені кредитним договором, а також на право вимоги виконання позичальником будь-яких інших обов'язків, передбачених кредитним договором.

Згідно з п.п. 1.2.1. договору відступлення на день укладення даного договору розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором складає 85 229,25 доларів США, що еквівалентно 1 834 776,43 грн.

Пунктом п. 1.6. договору відступлення передбачено, що відступлення права вимоги за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року (отриманого управителем на підставі договору про передавання в управління непроданих активів, укладеного 20.11.2013 року між банком, управителем та НБУ) здійснюється на платній основі за ціною 4200,00 грн.

Умовами пп. 1.6.1. п. 1.6. договору відступлення визначено, що після підписання цього договору новий кредитор на протязі одного місяця перераховує управителю грошові кошти в сумі 4200,00 грн. на накопичувальний рахунок № 1 в Головному управління НБУ, МФО 321024 з посиланням в призначенні платежу на реквізити цього договору.

В пп. 1.6.2. п. 1.6. договору відступлення сторони погодили, що право вимоги до позичальника за кредитним договором виникає у нового кредитора одразу після укладення даного договору.

На підставі акту приймання-передачі від 30.09.2015 року до договору № 029 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" передало, а ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" прийняло документи за кредитним договором № 11/01-128-КФ від 23.01.2008 року, укладеним між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та ОСОБА_2, а саме: усі документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013 року) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника; документи, що пов'язані із виконанням кредитного договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний договір є недійсним з огляду на те, що при його укладенні порушено Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року та умови договору про управління від 20.11.2013 року, у зв'язку із чим відчуження спірного активу було здійснено за нижчою вартістю, ніж було погоджено Національним банком України у рішеннях, та яка не відповідала оціночній вартості відображеній у Звіті про оцінку.

В свою чергу, відповідачі-1, 2 проти позовних вимог заперечили посилаючись на те, що згідно з рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року Національним банком України було надано ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" дозвіл на проведення продажу активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону. Відповідачі-1, 2 зазначали, що при укладенні оскаржуваного договору не було порушено порядку визначення ціни реалізації активів, встановленого Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року. Також, в обґрунтування заперечень зазначали, що позивачем не наведено у позовній заяві, чим саме порушуються його права та інтереси, за захистом яких він звертається до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

В п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення договору, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі - не повинні суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею ст. 180 Господарського кодексу України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до положень абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Пунктом 2.1. постанови № 11 від 29.05.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п. 2.9. постанови № 11 від 29.05.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п. 2.5.2. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п. 18 Інформаційного листа № 01-8/211 від 07.04.2008 року "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Згідно з ч. 11 ст. 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

За змістом п.п. 13.1., 13.9. Глави 13 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ № 369 від 28.08.2001 року, ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону про банки. За результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір. Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку. Договір набирає чинності з дати його підписання.

За приписами ст. 1029 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя.

Частиною 5 ст. 1033 Цивільного кодексу України встановлено, що управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

В ч. 2 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

З системного аналізу зазначених вище норм чинного законодавства слідує, що з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна, однак з обмеженими положеннями договору та закону повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним для досягне мети укладення відповідного правочину управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 1037 Цивільного кодексу України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

В п. 2 договору управління встановлено обов'язок управителя у своїй діяльності дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 13.11. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства визначено, що управитель відповідно до укладеного тристороннього договору: відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку; набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку; управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку; задовольняє вимоги кредиторів банку.

Як вже зазначалося судом вище, умовами п. 4.1. договору управління сторони визначили, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що за умовами укладеного договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року та відповідно до Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою НБУ № 369 від 28.08.2001 року, ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" з метою досягнення цілей укладення такого правочину - задоволення вимог кредиторів за рахунок таких активів повинно було отримати погодження Національного банку України при здійснені продажу або відступлення права вимоги даних активів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015 року № 255 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" вирішено:

- погодити управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону. У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, вказаним вище рішенням від 25.05.2015 року № 255 відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" активів було обмежене погодженими порядком, умовами та ціною, а саме: шляхом продажу одним лотом на аукціоні із стартовою ціною у розмірі 1 639 013,00 грн. та, виключно, у випадку якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, проте Національним банком України не було надано (погоджено) можливості зміни визначеної в рішенні ціни продажу спірного майна.

В п. 10.10. Глави 10 "Погодження Національним банком порядку продажу майна (активів) банку, його складу, умов та строків придбання" унормовано, що ліквідатор має право прийняти рішення про повторний продаж активу на аукціоні (за конкурсом), якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни, але не більше ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з Національним банком.

Так, у Звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015 року, складеного оцінювачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг", вартість майнових прав окремо за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року (позичальник - ОСОБА_2) визначена у розмірі 5865,00 грн.

В той час, як відступлення права вимоги за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року відбулося за ціною 4200,00 грн. (п. 1.6. договору відступлення).

Тоді як, погодження уцінки спірних активів на 30% від ринкової ціни, визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті, та здійснення продажу активів окремо по кожному кредитному договору, рішення Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року не містять. Крім того, доказів надання позивачем відповідного погодження матеріали не містять.

Водночас, судом не приймаються до уваги доводи відповідачів-1, 2 щодо можливості прийняття рішення про повторний продаж активу на аукціоні, якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни не більше ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з НБУ з посиланням на главу 10 Розділу VI Положення № 369, тому що відповідні повноваження належать ліквідатору банку.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. глави 4 Розділу VI Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства ліквідатором може бути призначено особу, яка відповідає вимогам, установленим статтею 90 Закону про банки. Ліквідатором може бути фізична особа, яка: має досвід роботи не менше трьох років в аудиторській, юридичній або банківській сферах діяльності; була тимчасовим адміністратором цього банку.

Діяльність ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" регулюється главою 13 Розділу VI Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства. Згідно з п. 13.2. глави 13 Розділу VI вказаного Положення юридична особа, яка претендує здійснювати управління непроданими активами банку (далі - управитель), має відповідати таким вимогам: банк, який надає послуги з довірчого управління коштами і цінними паперами за договорами з юридичними та фізичними особами, за умови, що він здійснює беззбиткову діяльність, дотримується економічних нормативів, забезпечує в повному обсязі формування резервів за активними операціями та не є об'єктом застосування заходів впливу щодо обмеження, зупинення чи припинення здійснюваних банком операцій; юридична особа, яка здійснює професійну діяльність щодо надання аудиторських, юридичних, консалтингових, фінансових послуг не менше трьох років, веде беззбиткову діяльність і не має заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами.

Таким чином, ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" є управителем непроданих активів банку, а не ліквідатором, отже глава 10 Розділу VI Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства не розповсюджується на діяльність ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", відтак не підлягає застосуванню у даному випадку.

За таких обставин, при здійсненні продажу активів ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" правом самостійного зменшення вартості активів на 30% у разі непроведення аукціонних торгів наділений не був, у зв'язку з відсутністю учасників. При цьому, рішенням Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року було встановлено певні обмеження щодо реалізації активів банку.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" на виконання умов договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року було надано платіжне доручення № 89 від 26.10.2018 року на суму в розмірі 4000,00 грн. призначення платежу за яким: "оплата по договорам цесії за відступлення права вимоги за кредитними договорами" та заяву від 27.10.2018 року про зарахування коштів по договорам відступлення права вимоги (цесії), в той час як в п. 1.6. договору відступлення сторони погодили, що вартість права вимоги становить 4200,00 грн.

Втім, суд не приймає до уваги вказане платіжне доручення, як належний доказ на підтвердження здійснення оплати за оскаржуваним договором, оскільки з платіжного доручення № 89 від 26.10.2018 року не вбачається здійснення оплати саме на виконання умов договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року. Крім того, суд звертає увагу, що за умовами пп. 1.6.2. п. 1.6. договору відступлення ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" повинне було здійснити оплату за відступлення права вимоги за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року протягом одного місяця з дня підписання договору, тобто у строк до 30.10.2015 року (включно).

Окрім того, у Звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015 року, складеному Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг", визначення ринкової вартості майнових прав за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року (позичальник - ОСОБА_2) для їх відчуження здійснювалося виходячи із того, що сума заборгованості за кредитом становила 246 470,15 грн., тоді як в п.п. 1.2.1. договору відступлення було визначено, що розмір заборгованості за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року не день укладення такого договору (тобто станом на 30.09.2015 року) становить 85 229,25 доларів США, що еквівалентно 1 834 776,43 грн.

Таким чином, погоджуючи відчуження майнових прав за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" здійснювалося визначення вартості такого активу виходячи із того, що розмір вимоги за ним становить 246 470,15 грн., однак, за оскаржуваним договором було відчужено розмір вимоги, що становить 85 229,25 доларів США, що еквівалентно 1 834 776,43 грн., що дає підстави для висновку про невідповідність встановленої в договорі відступлення ціни продажу реальній ринковій вартості проданого активу, адже доказів її визначення у встановленому порядку (шляхом отримання висновку оцінювача виходячи із дійсної суми заборгованості) матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 10.13. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства ліквідатор здійснює передавання майна (активів) покупцям після надходження коштів на накопичувальний рахунок або в касу банку. Ліквідатор передбачає таку умову в договорах про купівлю-продаж.

Рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року та № 414 від 05.08.2015 року "Про відчуження TOB "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", надано погодження на відчуження Управителем майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", при цьому визначено виключно умову щодо вартості продажу активу, а саме: "У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону".

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що укладення TOB "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" оскаржуваного договору, тобто окремого активу, переданого в управління, здійснено з перевищенням своїх повноважень в порушення положень ст. 1037 Цивільного кодексу України та п. 4.1. договору управління та всупереч рішенню Національного банку України № 255 від 25.05.2015 року, що свідчить про недодержання при укладенні договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України вимог, що є підставою для визнання його недійсним в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національного банку України в частині визнання недійсним договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), суд зазначає наступне.

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відтак, встановлена судом недійсність договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України свідчить про відсутність правових підстав володіння ТОВ "Гарант" переданими йому ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документами на підтвердження спірних майнових прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національного банку України в частині зобов'язання ТОВ "Гарант" повернути такі документи ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, з огляду на закінчення строку дії договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3960 позивач здійснює процедуру підготовки до визначення нового управителя (лист НБУ від 17.08.2017 року № 20-0009/57326), що з метою забезпечення можливості реалізації передачі активів АБ "Банк регіонального розвитку" новому управителю в повному обсязі обумовлюється наявністю у ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" всіх документів на підтвердження відповідних майнових прав, в т.ч. за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року, які не були відчужені, що за встановлених судом в межах даної справи обставин (недійсності договору відступлення) стосується і такого кредитного договору.

Щодо доводів відповідачів-1, 2 щодо наявності правових підстав у Національного банку України на звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Вирішуючи поданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

При цьому, Цивільний кодекс України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв'язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Так, звертаючись до суду з даним позовом Національний банк України зазначав, що оспорюваним договором порушено його права та інтереси як органу, наділеного розпорядчими та контролюючими повноваженнями. Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим Постановою правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 року, Законом України "Про банки і банківську діяльність" на Національний банк України покладено функції розпорядчого органу з організації ліквідаційної процедури Банку та функції з нагляду та контролю за перебігом ліквідаційної процедури та ефективної роботи ліквідатора та Управителя, що дає безпосереднє право оскаржувати правочини Управителя по відчуженню активів Банку, вчинених всупереч положенням чинного законодавства.

В даному випадку, суд враховує, що Національний банк України виступає особою, наділеною правом контролю за належним виконанням ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" взятих на себе зобов'язань за договором про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013 року, відтак, і правом на застосування визначених законодавством способів відновлення законності у випадку порушення управителем відповідних обов'язків.

Таким чином, враховуючи Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства щодо повноважень Національного банку України, як контролюючого органу, суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність підстав для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) є обгрунтованими, у зв'язку з чим заперечення відповідачів-1, 2 щодо відсутності у Національного банку України правових підстав на звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими, тому не приймаються судом до уваги.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3524,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів-1, 2 в рівних долях.

Щодо заяв відповідачів-1, 2 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, то понесені відповідачами-1, 2 витрати залишаються за останніми, у зв'язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (, адреса: 03164, м. Київ, вул. Підлісна, 3) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 11, корп. Б) документи, отримані згідно договору № 029 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року, а саме:

- оригінал кредитного договору № 11/02-128-КФ від 23.01.2008 року з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями;

- договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів;

- усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (Управителем від Банку на підставі Договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013 року) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника;

- документи, що пов'язані із виконанням кредитного договору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 11, корп. Б) на користь Національного банку України (, адреса: 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9) судовий збір - 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (, адреса: 03164, м. Київ, вул. Підлісна, 3) на користь Національного банку України (, адреса: 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9) судовий збір - 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня).

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.04.2019р.

Суддя О.В. Котков