ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" квітня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/709/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” (68000, м.Чорноморськ, пр-т Миру, буд. №2/2-Н) про забезпечення позову вх. ГСОО №2-1639/19 від 09.04.2019 року подану по справі №916/709/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” (68000, м.Чорноморськ, пр-т Миру, буд. №2/2-Н);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” (65001, м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 8, офіс 32/3)

про стягнення 652 272,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 18.03.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою вх. ГСОО №726/19 до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА”, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 652272,21 грн., з яких: 622813,22 грн. – основна заборгованість та 29 458,99 грн. – пеня, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №ІОУ/ГЕ-2018/10 від 19.10.2018р., в частині повної сплати відповідачем передбаченої умовами плати, що стало підставою для нарахування пені.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/709/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням проведення підготовчого засідання.

09.04.2019 року позивачем подано до канцелярії суду заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1639/19), в порядку ст.ст. 136-139 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до змісту заяви про забезпечення позову, заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача, згідно до зазначених реквізитів рахунків та які обліковуються в інших банківських і фінансових установах, у межах ціни позову 652272,21 грн. При цьому у зазначеній вище заяві позивачем в порядку п.6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України викладено пропозицію щодо зустрічного забезпечення у вигляді гарантійних листів ТОВ „Фарм Шиппінг Едженсі” вих. №2603/19-1 від 26.03.2019 року та ТОВ „Транс-Вагон” вих. №37/1/2603 від 26.03.2019 року.

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що за відповідачем рахується загальна сума заборгованість із врахуванням суми пені у розмірі 652 272,21 грн. Отже, позивач зазначає, що враховуючи значний обсяг заявленої до стягнення заборгованості, існує реальна загроза невиконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки відповідачем може бути вчинена низка дій, направлених на подальше ухилення від майнової відповідальності у спірних правовідносинах.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову та ймовірність виникнення об’єктивних перешкод у виконанні рішення суду, позивач зазначає, що лише у провадженні Господарського суду Одеської області перебувають вісім справ без урахування справи, в рамках якої подається ця заява: № 916/137/19, 916/551/19, 916/372/19, 916/498/19, 916/281/19, 916/444/19, 916/442/19 та 916/388/19, про стягнення з TOB „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” коштів за неналежне виконання договірних зобов’язань. Водночас, позивач стверджує, що ціна позову у справі № 916/137/19 становить майже 800 000 грн., у справі № 916/551/19 - 1 056 844 грн., у справі № 916/372/19 - 118 252 255,45 грн., у справі № 916/281/19 55 971 615,50 грн., у справі № 916/498/19 - 2 022 945,60 грн., ціна позову у справі №916/442/19 - 136 918 956,35 грн. та у справі № 916/388/19 - 3 606 305,57 грн., а справах № 916/281/19 та № 916/388/19 вже застосовано заходи забезпечення позову.

Більш того, позивач зазначає, що провадження у справі № 916/388/19 було відкрито за позовом ТОВ „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” до ТОВ „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” про стягнення заборгованості за Договором поставки сільськогосподарської продукції № ГЕ/ОІУ-10/2018 від 15.10.2018р. в сумі 3 606 305,57 грн. та у вказаній справі заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в розмірі ціни позову, яка складає 3 606 305,57 грн. було задоволено. За таких обставин позивач стверджує, що у спорі між тими самими сторонами суд встановив наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду. Реальність цієї загрози, на думку позивача, не залежить від предмету спору (стягнення боргу за договором поставки чи за договором комісії).

Крім того, позивач стверджує, що керівництво ТОВ „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” припинило будь-які контакти з уповноваженими особами позивача та за адресою офісних приміщень, де фактично розміщувались працівники ТОВ „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА”, наразі ніхто не з’являється. Водночас заявник вважає, що статутного фонду підприємства відповідача (за умови, що він досі зберігся) ледве вистачить щоб погасити більшу частину заборгованості, але не в повному розмірі. Проте, з огляду на наявність інших судових проваджень, позивач навряд чи може розрахувати навіть на це, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна у власності ТОВ „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” перебуває чотири об’єкти нерухомості, однак всі вони обтяжені іпотекою.

При цьому, іпотекодержатель - ПАТ „ТАСКОМБАНК” вже звернувся до Господарського суду Одеської області з позовами про стягнення заборгованості з відповідача, про що свідчать справи № 916/498/19, 916/281/19, 916/442/19, в яких ПАТ «ТАСКОМБАНК» виступає в якості позивача. Таким чином, за думкою позивача, зважаючи на пріоритетність іпотеки, позивач не має підстав вважати, що він зможе задовольнити свої вимоги за рахунок вказаного майна. Водночас, іншого майна у власності відповідача немає.

За таких обставин, позивач наполягає на тому, що не може розраховувати на належне задоволення його вимог судом навіть у випадку позитивного для позивача рішення без застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідача на суму позову, тоді як застосування таких заходів судом в майбутньому дозволить запобігти зникненню грошових коштів та майна відповідача.

При цьому, позивач посилається на те, що йому стало відомо з загальнодоступних джерел інформації, що Група компаній «Агроінвестгруп», в яку входить ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА», може знаходитися на межі банкрутства, з огляду на таке: 31.01.2019р. представники кредиторів холдингу заявили, що група компаній припинила оплату за боргами та не виходить на контакт; 01.02.2019р. охорона елеваторів, що входять до Групи компаній «Агроінвестгруп», не допустила на свою територію представників Аграрного фонду, які планували провести перевірку; 04.02.2019р. Головне слідче управління Нацполіції відкрило кримінальне провадження за фактом розкрадання майна посадовими особами «Агроінвестгруп».

За таких обставин позивач вважає, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушенню прав позивача на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду, тоді як невжиття зазначених заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву ТОВ „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” про забезпечення позову та дослідивши подані матеріали, а також враховуючи те, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Можливість обмеження права розпоряджання рахунком установлено ст. 1074 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про банки і банківську діяльність” арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми, або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів вбачається наявність у ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» зобов’язань за договором №ІОУ/ГЕ-2018/10 від 19.10.2018р., в частині сплати комісійної плати на протязі 30 банківських днів з дати підписання звіту комісіонера.

Отже, суд вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру спору та суттєвого розміру позовних вимог, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.

Також господарський суд вважає цілком обґрунтованим обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти боржника, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов’язаним і співвідносним із такими вимогами.

Крім того, суд зазначає, що вказані позивачем заходи не належать до заходів забезпечення позову, вжиття яких не допускається згідно до ч.5 ст.137 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов’язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Таким чином, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що такі заходи забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти не є перешкодою у здійсненні боржником господарської діяльності.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Разом з тим, щодо пропозиції позивача про застосування зустрічного забезпечення суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов’язаних із забезпеченням позову.

З огляду на наведені приписи щодо зустрічного забезпечення позову, оскільки відносини у даній справі не є врегульованими та залишаються спірними, з урахуванням предмету заявлених позовних вимог суд не вбачає наразі доцільності застосування зустрічного забезпечення, зокрема у визначений позивачем спосіб.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз’яснити сторонам про можливість подання відповідної заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову в порядку ч. 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” про забезпечення позову вх. ГСОО №2-1639/19 – задовольнити.

2.Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” (65001, м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 8, офіс 32/3; ) в розмірі ціни позову 652272,21 грн., які обліковуються на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” №1968 в АТ „ОТП Банк” м. Київ, МФО 300528, №9223 Южному ГРУ ПАТ КБ „Приватбанк”, МФО 328704, а також інших рахунках в банківських та фінансових установах.

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРЕЇН-ЕКСПОРТ” (68000, м.Чорноморськ, пр-т Миру, буд. №2/2-Н; ).

Боржником за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю „ІСТ ОІЛС УКРАЇНА” (65001, м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 8, офіс 32/3; ).

Ухвала набирає чинності з дня її постановлення.

Ухвала дійсна для пред’явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалу може бути оскаржено у 10-денний термін з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Невінгловська Юлія Михайлівна