РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2019 р.Справа № 910/16466/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 17 613,17 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - відповідач) про стягнення 17 613,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов'язань, наявність яких встановлена рішенням суду.

Ухвалою від 12.12.2018 р. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

28.12.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та просить суд розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

14.01.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 13.02.2019 р. суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання на 27.02.2019 р.

У підготовче засідання 27.02.2019 р. представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

У підготовчому засіданні 27.02.2019 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.03.2019 р.

У судовому засіданні 27.03.2019 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.03.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" існували правовідносини за договорами про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 р., на підставі яких відповідачу були надані визначені сторонами перелік робіт, що були підтверджені актами здачі-приймання робіт підписантами сторонами.

За отримані послуги за договорами відповідач не розрахувався, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовними заявами про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р. № 910/24747/15 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 81 865 грн. 69 коп. заборгованості, 1 870 грн. 57 коп. 3% річних, 35 594 грн. 47 коп. інфляційних та 17 472 грн. 16 коп. пені

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. № 910/24748/15 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 79 906 грн. 28 коп. заборгованості; 33 825 грн. 35 коп. інфляційних нарахувань; 1 799 грн. 53 коп. 3% річних та 17 334 грн. 19 коп. пені.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 4 ст. 75 цього ж Кодексу встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що обов'язок відповідача щодо сплати 81 865 грн. 69 коп. заборгованості, 1 870 грн. 57 коп. 3% річних, 35 594 грн. 47 коп. інфляційних за рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р. № 910/24747/15; та 79 906 грн. 28 коп. заборгованості; 33 825 грн. 35 коп. інфляційних нарахувань; 1 799 грн. 53 коп. 3% річних за рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. № 910/24748/15 виникли на підставі цих рішень, відтак, на підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував на вказані суми 3% річних та інфляційні втрати з 06.12.2015 р. по 28.06.2016 р. (дата зарахування коштів на рахунок позивача у виконавчих провадженнях).

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 4 035,40 грн. 3% річних та 13 577,77 грн. інфляційних втрат.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу позивача на те, що зобов'язання відповідача зі сплати коштів виникли на підставі укладених договорів; а рішеннями господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р. у справі № 910/24747/15 та від 07.10.2015 р. № 910/24748/15 лише встановлено наявність заборгованості відповідача за договорами про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 р.; будь-яких нових зобов'язань відповідача із вказаних судових рішень не виникло.

Відтак, суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві, про неможливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на всю суму, стягнуту судовими рішеннями у справах № 910/24747/15 та № 910/24748/15 (у т.ч., на стягнуті суми 3% річних та інфляційних втрат); та зазначає, що нарахування на підставі ст. 625 ЦК України здійснюється на суми основної заборгованості.

Позивач зазначає, що кошти на виконання рішень суду від 20.10.2015 р. у справі № 910/24747/15 та від 07.10.2015 р. № 910/24748/15 надійшли на його рахунок 29.06.2016 р.

Проте, суд погоджується із доводами відповідача, що стягнення коштів відбулось 14.06.2016 р., що підтверджується платіжними дорученнями №354/26 від 14.06.2016 р. та № 355/26 від 14.06.2016 р., копії яких додані до відзиву на позов, тобто, моментом виконання зобов'язань відповідача є 14.06.2016 р.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, зокрема, що позивачем невірно розраховано суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд погоджується із доводами відповідача про його невірність, у зв'язку з чим суд, перевіривши розрахунок відповідача, встановив його правильність та арифметичну вірність.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що вірним є нарахування 2 453,10 грн. 3% річних та 9 059,23 грн. інфляційних втрат.

Решта заперечень відповідача проти позову відхиляються судом як необґрунтовані та безпідставні.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення 2 453,10 грн. 3% річних та 9 059,23 грн. інфляційних втрат доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 54; ) 2 453 (дві тисячі чотириста п'ятдесят три) грн. 10 коп. 3% річних, 9 059 (дев'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 23 коп. інфляційних втрат та 1 151 (одну тисячу сто п'ятдесят одну) грн. 68 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.04.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна