СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Справа № 922/2990/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № Др-44-1218 від 28.12.2018)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 10-94/966/10-19 від 31.01.2019), ОСОБА_3 (довіреність № 10-94/3110/10-19 від 04.04.2019)

третіх осіб:

1) ОСОБА_4 (довіреність № 05-10/3 від 02.01.2019)

2) ОСОБА_5 (довіреність № 04-03-15/34 від 12.10.2018)

3) не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (вх. № 429 Х/3 від 05.02.2019) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі № 922/2990/18 (суддя Чистякова І.О.; повне рішення складено 14.01.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (61004, Харківська область, місто Харків, вул. Москалівська, будинок 57/59, ідентифікаційний код 39590621)

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ідентифікаційний код 03196647)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Управління Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ідентифікаційний код 37999696),

2) Департамент фінансів Харківської обласної державної адміністрації (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, ідентифікаційний код 02316575)

3) Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 8/10, ідентифікаційний код 37567866)

про стягнення 13647,25 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради 13647,25 грн., з яких: 3 % річних у сумі 2085,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 11562,25 грн. за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

В обґрунтування позову позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №759 від 23.02.2016 та за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №767/у від 23.02.2016 в частині своєчасного відшкодування позивачу вартості спожитого природного газу абонентам - фізичним особам Холодногірського району м. Харкова, яким призначено субсидію.

Також, позивач у позовній заяві просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10 грудня 2018 року задоволено клопотання відповідача щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент фінансів Харківської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10 грудня 2018 року задоволено клопотання позивача щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі № 922/2990/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» 2085,00 грн. - 3% річних та 11562,25 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору у розмір 1762,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2019 по справі № 922/2990/18 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» про виправлення описки (вх. № 1448). Виправлено помилку у резолютивній частині рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у справі № 922/2990/18, а саме викладено пункт 2 в наступній редакції:

«Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (61052, Харківська область, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) 2085,00 грн. - 3% річних та 11562,25 грн. інфляційних втрат за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (61052, Харківська область, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) 1762,00 грн. судового збору».

Дана ухвала є невід'ємною частиною рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі № 922/2990/18.

Відповідач із прийнятим у даній справі рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що при ухваленні рішення були допущені порушення норм як матеріального, так і процесуального права, просить рішення скасувати в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

- відносини з виконання видаткової частини бюджету на відшкодування пільг та субсидій, що виникають у процесі виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, не належать до юрисдикції господарських судів, а отже на них не розповсюджується дія Господарського та Цивільного кодексів України;

- в разі розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, Управління не може бути належним відповідачем, так як в 2015 році взагалі не проводило розрахунків з позивачем, а лише вело облік тих розрахунків, які були здійснені на підставі спільних протокольних рішень Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації;

- основним доказом позивача є акти звіряння розрахунків, на підставі яких підписувалися спільні протокольні рішення, але акти звірення розрахунків жодним нормативним актом не визначені як підстава для здійснення розрахунків, ці документи є підставою лише для формування заявки на фінансування, яке здійснюється фінансовими органами;

- позивач невірно вказує строки, з яких він вираховує річні відсотки та інфляційні витрати (липень-грудень 2015), так як вважає, що з дати підписання спільних протокольних рішень у Управління виникає обов'язок здійснити розрахунки за надані послуги;

- позивач не надав жодного доказу обґрунтування дати, з якої, як він вважає, настало порушення строку розрахунку, від якої залежать подальші розрахунки суми позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (вх. № 429 Х/3 від 05.02.2019) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі № 922/2990/18 залишено без руху. Встановлено скаржнику 10-денний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня вручення ухвали про залишення без руху шляхом надання суду у цей строк доказів надсилання копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі листами з описами вкладень.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції відповідач 18.02.2019 надав заяву про усунення недоліків (вх. № 1753). До цієї заяви скаржником додано докази надсилання копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі листами з описами вкладень.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 922/2990/18 за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019. Позивачу та третім особам надано строк до 15.03.2019 (включно) для подачі відзивів на апеляційну скаргу. Справу № 922/2990/18 призначено до апеляційного розгляду. Повідомлено учасників справи про те, що апеляційний розгляд справи № 922/2990/18 відбудеться 04.04.2019 об 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 118. Участь сторін у судовому засіданні визнана необов'язковою.

26.02.2019 відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив залучити до матеріалів справи рішення Господарського суду Харківської області від 11.02.2019 у аналогічній справі № 922/3523/18 за позовом ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, в якій судом було відмовлено у задоволенні позову. За висновками суду першої інстанції у цій справі, державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті, усуває відповідача (управління праці та соціального захисту) від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Також суд зазначив, що: -заборгованість утворилась не з вини відповідача, а через ненадходження коштів у вигляді державної субвенції на відшкодування субсидій на рахунок відповідача; -Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не порушило строків перерахування коштів у вигляді державної субвенції на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг, які надходили на рахунок Управління, оскільки останні одразу перераховувалися на розрахунковий рахунок постачальника, з дотриманням строків, визначених Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20), Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (затв. наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688) та Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256).

12.03.2019 Управлінням Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова надано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2532), в якому Казначейство вважає, що Господарський суд Харківської області, приймаючи рішення у даній справі, не дослідив значимості спільного протокольного рішення для взаєморозрахунків між сторонами - підписантами цих рішень, а також не врахував безпідставне використання позивачем для обчислення розрахунку заборгованості дати підписання спільного протокольного рішення, адже дата підписання спільного протокольного рішення є підставою для виділення коштів з Державного бюджету, при цьому конкретні строки їх виділення в залежності від дати підписання законодавством не встановлені. Виходячи з цього Казначейство просить задовольнити апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, а рішення Господарського суду від 09.01.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

14.03.2019 позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2680), в якому в спростування доводів скаржника зазначив, що дана справа підсудна господарському суду, оскільки у даних правовідносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, відповідач, як головний розпорядник бюджетних коштів на фінансування соціальних програм, виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних правовідносинах. Крім того, позивач наголошує, що судом першої інстанції належним чином зясовані обставини визначення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради відповідачем у справі, враховані підстави для здійснення розрахунків з газопостачальними підприємствами за надані послуги з постачання газу на пільгових умовах та умови використання спільних протокольних рішень та проведення по ним розрахунків щодо відшкодування Управлінням вартості спожитого природного газу населенням.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій ОСОБА_2.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, заслухавши у судовому засіданні 04.04.2019 пояснення уповноважених представників учасників справи, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Спір у справі, що переглядається в апеляційному порядку, стосується стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне перерахування позивачу коштів за надані послуги з постачання газу населенню Холодногірського району міста Харкова, яке отримує субсидії.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» протягом липня-грудня 2015 року здійснювало постачання природного газу населенню Холодногірського району міста Харкова, яке отримує субсидії, на загальну суму 1248410,80 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (далі - ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», постачальник, позивач) з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП), згідно рішення № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову рішенням НКРЕКП від 08.09.2015 № 2283), з 11.05.2017 - на підставі рішення НКРЕКП № 633 від 11.05.2017.

Як зазначає позивач, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2015 році, протягом 2015 року та на початку 2016 року уклало спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (далі - СПР), які підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», ПАТ «Харківміськгаз», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз» на підставі актів звіряння розрахунків за надані послуги між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» та Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на загальну суму 12484100,80 грн., яка у повному обсязі повинна була забезпечити відшкодування ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» вартість спожитого газу абонентами фізичними особами Холодногірського району, яким призначено субсидію.

Відповідно до розділів 1 протокольних рішень, його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

В розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність їх виконання сторонами - учасниками.

Відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, по частині спільних протоколів рішень на суму 11327876,00 грн. (нарахування липень - листопад 2015 р., частково грудень 2015 р.) Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради грошові кошти були перераховані в повному обсязі та своєчасно.

Позивач у позовній заяві стверджує, що по підписаних спільних протоколів рішень №№ 759, 767/у від 23.02.2016 на суму 1156224,80 грн. грошові кошти Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради були перераховані позивачу несвоєчасно, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради 3% річних в розмірі 2085,00 грн., розрахованих за період з 07.03.2016 по 28.03.2016 на суму боргу, та інфляційних втрат у сумі 11562,25 грн. за березень 2016 року згідно положень статті 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20), Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (затв. наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688) та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256), відповідно до яких, на думку позивача, остаточні розрахунки повинні здійснюватися відповідачем в восьмиденний термін з дати підписання СПР.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись, зокрема на те, що даний спір не належить до юрисдикції господарських судів, відповідач взагалі не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не проводить розрахунки з позивачем, а також вважає, що позивачем невірно розраховано річні відсотки та інфляційні втрати.

Такі ж самі аргументи зазначені відповідачем і в апеляційній скарзі.

Відповідач на протязі всього розгляду даної справи стверджує, що Порядком № 20 не передбачено конкретних строків проведення розрахунків, а в пункті 8 Порядку № 256 передбачено пятиденний термін здійснення розрахунків із постачальниками відповідних послуг головним розпорядником коштів лише після отримання сум субвенцій на рахунки головного розпорядника. Інші строки проведення розрахунків по призначених субсидіях для головного розпорядника коштів Порядками № 20, 493, 256 не визначені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що відповідно до спільних протокольних рішень № 759 та № 767/у від 23.02.2016 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 1802509,00 грн. відповідач повинен був здійснити відповідне відшкодування позивачу у строк до 04.03.2016 включно, тобто протягом восьми днів з дня підписання СПР. Однак відповідачем був здійснений розрахунок по вищевказаним спільним протокольним рішенням на суму 1802509,00 грн. лише 29.03.2016.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Поряд із цим, судом першої інстанції зазначено, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України. Водночас у відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів апеляційної інстанції і водночас відхиляє доводи скаржника про неналежність спору у даній справі до юрисдикції господарських судів та необґрунтованості визначення Управління відповідачем у справі, зважаючи на наступне.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 20, органи казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

Пунктом 12 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків.

Також, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Усі учасники розрахунків зобов'язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5).

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Згідно з пунктом 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Відповідно до пункту 6 частини першої частини першої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення.

При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (в редакції, що діяла до 01.01.2018).

Відповідно до пункту 3 Порядку №256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Поняття та функціонал розпорядників бюджетних коштів визначений підпунктом 47 статті 2 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення витрат бюджету.

Управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради Державою делеговане право взяття на себе бюджетних зобовязань та здійснення видатків на фінансування субсидій за спожитий природний газ мешканцями Холодногірського району м. Харкова.

В даному спорі, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо відшкодування витрат на послуги з постачання природного газу, які надавалися населенню Холодногірського району м. Харкова, яким призначено субсидії, є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням пункту 3 Порядку №256, саме на відповідача покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків, в тому числі і з постачальниками природного газу, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

З огляду на викладене, між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач, як головний розпорядник відповідних коштів, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Право позивача на отримання компенсації вартості природного газу поставленого абонентам - ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на пільгових умовах виникає не з виконання норм встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання субсидій визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками житлово - комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується із доводами позивача та висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо відшкодування витрат на послуги з постачання природного газу, які надавалися населенню Холодногірського району м. Харкова, яким призначено житлові субсидії у 2015 році, є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (відповідач).

В той же час, слід зазначити, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» є суб'єктом господарювання, який надає послуги постачання газу споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до пункту 6 частини 1 статті 21 якого, виконавець має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Відповідно до частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що у відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

З огляду на те, що відповідач у спірних відносинах не здійснює владні управлінські функції щодо ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», даний спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, а тому дана справа підвідомча розгляду судами господарської юрисдикції. Відповідна правова позиція підтверджується Постановою Верховного суду України від 13.02.2018 у справі №927/345/17.

Поряд із цим, приймаючи рішення у справі по суті даного спору суд першої інстанції погодився із доводами позивача та задовольнив позов у повному обсязі.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення 3% річних в розмірі 2085,00 грн. за період з 07.03.2016 по 28.03.2016 та інфляційних втрат у сумі 11562,25 грн. за березень 2016 року передчасними зважаючи на наступне.

Згідно пп. 47 ст. 2 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення витрат бюджету.

Відповідно до пункту 2.5. Порядку № 493 не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства.

До матеріалів справи позивачем були надані наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", ПАТ "Харківміськгаз", ПАТ "Укртрансгаз", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України":

- СПР № 759 від 23.02.2016.

- СПР №767/у від 23.02.2016.

Відповідно до розділів 1 вищевказаних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

В розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність їх виконання сторонами - учасниками.

Відповідно до Порядків №№ 493, 256, 20 порядок та строк розрахунків здійснюється наступним чином:

-не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

-органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби;

-отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків;

-головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг.

Отже, фактично строки виконання та механізм перерахування коштів за надання постачання природного газу певним категоріям населення, регулюються безпосередньо порядками №20, №256, №493, а підписання Спільних протокольних рішень, є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Проаналізувавши вказані положення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Виходячи з вищенаведених норм та умов СПР, позивачем не доведено порушення відповідачем, як Головним розпорядником коштів, встановлених саме для нього строків здійснення розрахунків з постачальником, а також не підтверджено, що грошові кошти у вигляді державної субвенції на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, які надходили на рахунок Управління, перераховувались на розрахунковий рахунок постачальника, з порушенням п'ятиденного строку з дня отримання від місцевого бюджету суми субвенцій для здійснення відповідних видатків.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що Управління порушило вимоги Порядку № 256 та Порядку № 20 відносно строків проведення розрахунків.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законодавством соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічної безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Однак, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не врахував, що позивач використовує для обчислення розрахунку заборгованості дату підписання СПР, але дата підписання СПР є лише підставою для виділення коштів з Державного бюджету. При цьому конкретні строки їх виділення в залежності від дати підписання законодавством не встановлені. Це підтверджується і змістом СПР, у пункті 5.3. яких передбачено, що це спільне протокольне рішення є чинним лише у разі відповідного фінансування. Позивач не надав жодного доказу обґрунтування дати, з якої, як він вважає, настало порушення строку розрахунку, від якої залежать подальші розрахунки суми позову.

Надані позивачем до справи акти звіряння розрахунків станом на 01.01.2016, 01.02.2016, 01.03.2016, 01.04.2016 (том 1 аркуші справи 29-32), на підставі яких підписувалися СПР, є підставою лише для формування заявки на фінансування, і не визначені чинним законодавством як підстава для здійснення розрахунків.

Таким чином, позивачем не доведено, що бюджетні кошти за СПР можуть вважатись перерахованими відповідачем із простроченням.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на підставі наявних у матеріалах справи доказів колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем строків проведення відшкодування постачальнику нарахованих субсидій, а наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат не відповідає встановленим обставинам справи.

Таким чином відсутні правові підстави для застосування положень статті 611 та частини другої статті 625 Цивільного кодексу України і стягнення з відповідача 2085,00 грн. - 3% річних та 11562,25 грн. інфляційних втрат.

Згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до частини другої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач спростував висновки суду першої інстанції в частині покладення на відповідача відповідальності за порушення строків проведення розрахунків із позивачем та обґрунтував неповне зясування судом обставин спору, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, як необхідні передумови для скасування прийнятого у даній справі судового рішення, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача. За таких обставин, рішення господарського суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 270, 273, пунктом 2 частини першої статті 275, пунктами 1, 2 частини першої статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі № 922/2990/18 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради про стягнення 3% річних у сумі 2085,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 11562,25 грн. за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (61004, м.Харків, вул.Москалівська, буд. 57/59; код 39590621) на користь Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, код 03196647) 2643,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.04.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко