ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. Справа№ 910/14410/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019

у справі №910/14410/18 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 7 835,21 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 7 835,21 грн збитків.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань під час перевезення вантажу, що спричинило збитки позивачу у зв'язку з нестачею товару.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що вагони, надані для перевезення, були технічно справні. При цьому, обов'язок визначити придатність вагонів для перевезення конкретного вантажу, як зазначає відповідач, чинним законодавством покладений на вантажовідправника, тому у даному випадку саме відправник несе відповідальність за нестачу вантажу, завантаженого у вагон №56925191.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. Між Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» та «FAST TRADING SP.Z.O.O.» укладено Контракт №13 від 01.09.2017, на виконання якого по залізничній накладній №41641 зі станції відправлення ПКП СЛАВКОВ ЛХС на станцію призначення Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці 10.11.2017, згідно з посилочною накладною №39963889, прибув вагон №56925191 з вантажем «Коксовий горішок фракції 10-25 мм».

2.2. Відповідно до умов п. 2 Контракту товар повинен бути відвантажений залізничним транспортом, у люкових напіввагонах, навалом, на умовах, вказаних у Контракті.

2.3. Комерційним актом №460005/1835 від 14.11.2017 зафіксовано нестачу вантажу внаслідок не збереженого перевезення. В акті, зокрема, зазначено, що над 5-6 люками наявне поглиблення 300*280*100 см, на деталях вагону сліди просипання вантажу, що перевозився (а.с. 20-21).

2.4. Коригуючий розрахунок №13/s4 сплачено, що підтверджується платіжним дорученням №309954 від 07.12.2017.

2.5. Актом про технічний стан вагону (контейнера) №63 від 11.11.2017 встановлено, що вагон №56925191 є технічно справним; праворуч нещільне прилягання кришки 6 люку до армувального листа поперечної балки, зазор 2-6 см по всій довжині люка, зовнішнє закладення папером, на деталях вагону наявні сліди просипання вантажу. Втрата вантажу можлива. Вантажовідправник міг бачити, проте не вжив заходів, що виключають втрату вантажу (а.с. 56).

2.6. Актом про технічний стан вагона №56925191 від 14.11.2017 за результатами огляду встановлено, що над 2-м розвантажувальним люком з не розміточного боку виявлено злам кришки люку; нещільне прилягання кришки розвантажувального люку; зазор у місті прилягання кришки люку розміром 100 мм шириною та 500 мм довжиною; нещільне прилягання уплотнюючих матеріалів (а.с. 22).

2.7. 21.03.2018 позивач звернувся до відповідача із претензією №18-24, якою просив перерахувати на його рахунок фактичні збитки, спричинені нестачею вантажу в розмірі 7835,21 грн.

2.8. 20.09.2018 відповідачем було надано відповідь №ЦМ-ЦПКП-1/8, в якій відповідач зазначив, що вини перевізника за нестачу вантажу не вбачається.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/14410/18 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» збитки в розмірі 7 835,21 грн та судовий збір в розмірі 1 762 грн.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що позивачем належним чином доведено заподіяння йому збитків у вигляді нестачі товару, а тому у відповідача на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 113 Статуту залізниць України виник обов'язок відшкодувати завдані збитки.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» відмовити в повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин справи. На думку відповідача, місцевим судом не враховано, що завантаження вантажу у вагон №56925191 здійснювалося відправником, а не залізницею, а також те, що вагон подавався вантажовідправником на умовах окремого договору з власником вагону.

Так, відповідач зазначає, що згідно з п.7 залізничної накладної №41641 власником вагону №56925191 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс», а не Акціонерне товариство «Укрзалізниця».

Також апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17, в якій Верховний Суд вказав, що незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона, так і непридатності для перевезення певного виду вантажу (тобто у комерційному відношенні). При цьому, придатність вагона для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження.

Так, скаржник зазначає, що оскільки завантаження у вагон здійснювалося відправником, то саме на нього слід покласти відповідальність за нестачу вантажу.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Позивач у поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач зазначив, що вантаж був прийнятий до перевезення 02.11.2017 згідно штемпелю у накладній що, на думку позивача, свідчить, що вагон при прийманні був у справному стані. Позивач вважає, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачем було прийнято вантаж на особливих договірних умовах або заявлено зауваження щодо стану вагону, а тому саме на відповідача покладається обов'язок відшкодувати завдані позивачу збитки.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 23.01.2019 відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 03.01.2019 у справі №910/14410/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/14410/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

7.2. Згідно з ч.1-3 ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

7.3. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

7.4. Згідно ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

7.5. Відповідно до ч.1,2,5 ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Додаткова підготовка вагонів та контейнерів під завантаження вантажів, що потребують особливих умов перевезення і зберігання, може здійснюватися залізницею на підставі договору за рахунок відправника. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

7.6. Згідно з ч.3 ст.32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

7.7. Відповідно до п.«е» ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

7.8. Згідно зі ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

7.9. Відповідно до Переліку вантажів, перевезення яких допускається у вагонах відкритого типу, який є Додатком до пункту 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, горішок коксовий (17111) є вантажем, який допускається перевозити у вагонах відкритого типу.

7.10. Згідно з п.12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

7.11. Відповідно до п.2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів, затверджених наказом Укрзалізниці №153-Ц від 26.04.2006, усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

7.12. Згідно з абз.4 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

7.13. Відповідно до п.1, 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6). Комерційні акти складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

7.14. Згідно зі ст.14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відповідно до договору перевезення перевізник зобов'язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожен наступний перевізник, приймаючи до перевезення вантаж разом з накладною, вступає тим самим у договір перевезення і приймає на себе виникають у ній зобов'язання.

7.15. Відповідно до параграфу 3 ст.18 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо при зовнішньому огляді тари (упаковки) пред'явленого до перевезення вантажу будуть помічені недоліки, які викликають побоювання неможливості перевантаження, втрати, недостачі, пошкодження (псування) вантажу і транспортних засобів, перевізник відмовляє в прийомі вантажу до перевезення або приймає його до перевезення на особливих договірних умовах.

7.16. Згідно параграфу 2 ст.37 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення до моменту його видачі.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що при здійсненні даного перевезення, як вантажовідправником, так і перевізником під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу - коксового горішку навалом у вагонах відкритого типу.

Також відсутні зауваження перевізника і щодо якості здійсненого відправником завантаження.

8.3. З матеріалів справи вбачається, що вантаж - коксовий горішок фракції 10-25 мм, прибув на територію України на станцію Ковель Льв. 03.11.2017.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вагон №56925191 мав бути перевірений працівниками залізниці. Також, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО), оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Тобто залізниця, оглянувши завантажений вагон №56925191, прийняла його до перевезення по території України, проставивши календарний штемпель станції Ковель у посилочній відомості (а.с. 19).

Жодних актів щодо наявності несправностей у вагоні №56925191 залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагону, як у комерційному, так і у технічному відношенні.

8.4. Апеляційний суд зазначає, що Залізниця після проставлення відповідної відмітки, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

При цьому, норми чинного законодавства передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізнику.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №905/748/17.

8.5. Так, в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що нестача вантажу сталася через невжиття вантажовідправником заходів, необхідних для збереження дрібного вантажу. На підтвердження вказаних обставин, відповідач посилається на акт від 11.11.2017, складений представниками Залізниці, в якому зазначено про те, що вагон знаходиться у технічно справному стані, однак праворуч наявне нещільне прилягання кришки 6 люку до армувального листа поперечної балки, зазор 2-6 см по всій довжині люка, зовнішнє закладення папером, на деталях вагону наявні сліди просипання вантажу; втрата вантажу можлива.

Крім того, в акті зазначено, що вантажовідправник міг бачити зазор, проте не вжив заходів, що виключають втрату вантажу.

Таким чином, за твердженням відповідача, втрата вантажу сталася внаслідок того, що відправник не підготував вагон для перевезення даного вантажу, тобто не усунув зазор, який виник внаслідок нещільного прилягання кришки 6 люка до армованого листа поперечної балки.

Однак, апеляційний суд не приймає вказаний акт, як належний та допустимий доказ наявності вини відправника та погоджується з висновком місцевого господарського суду, що станом на 02.11.2017 (дату навантаження) відповідачем ніяких пошкоджень вагону виявлено не було.

При цьому, як було зазначено вище, залізниця прийняла вагон №56925191 до перевезення по території України без жодних зауважень. Нестачу вантажу або можливість його нестачі на дату прийняття вагону не виявлено.

8.6. За вказаних обставин, враховуючи положення Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, апеляційний суд зазначає, що вину відповідача у нестачі через незабезпечення збереження вантажу на шляху прямування підтверджено належним чином, зокрема, складанням комерційного акта №460005/1835 від 14.11.2017, яким зафіксовано відповідну нестачу коксового горішку у вагоні №56925191, а тому є обґрунтованим висновок місцевого суду про наявність підстав для відшкодування на користь позивача вартості нестачі вантажу в сумі 7 835,21 грн.

8.7. При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обставин, що звільняють його від відповідальності за нестачу вантажу.

8.8. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №905/858/17, як на підтвердження своїх доводів про покладення відповідальності за нестачу вантажу на вантажовідправника, апеляційним судом не приймаються з огляду на наступне.

Верховним Судом у зазначеній постанові вказано, що незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона, так і непридатності для перевезення певного виду вантажу (тобто у комерційному відношенні). Придатність вагона для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. При цьому, у вказаній постанові Верховним Судом не було зроблено однозначний висновок про те, що у випадку навантаження вагону вантажовідправником залізниця звільняється від відповідальності за нестачу вантажу. Натомість, Верховний Суд наголосив на тому, що суди при вирішенні подібних спорів повинні встановлювати й інші обставини, зокрема, допустимості перевезення спірного вантажу у вагонах відкритого типу та дослідити, чи надав одержувач вантажу згоду на таке перевезення.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується нестача вантажу, а відповідачем, як перевізником, не доведено належними та допустимими доказами, що нестача прийнятого ним до перевезення вантажу, сталася не з його вини, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/14410/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/14410/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4. Матеріали справи №910/14410/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім