ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 Справа № 904/5353/18
за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітєр ЛТД" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна В.І. Леніна, буд. 29А)

про стягнення 12 268 656,39 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном та 455 886,46 грн. пені

Суддя Бондарєв Е.М.

за участю секретаря судового засідання Найдьонов Є.О.

Представники:

Від позивача: Бондаренко В.О., довіреність №5078-К-О від 20.11.2018 адвокат

Від відповідача: Кощєєва А.В., договір про надання правової допомоги від 23.01.2019 адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою №б/н від 27.11.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітєр ЛТД" 12 724 542,85 грн., з яких: 12 268 656,39 грн. заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном за період з 01.07.2016 по 15.06.2017 та 455 886,46 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016 в частині своєчасної та повної сплати лізингових платежів.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2018 відкрито провадження у справі №904/5353/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засіданні на 26.12.2018.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що договір фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016 є нікчемним. В порушенням приписів норм Цивільного кодексу України, договір фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016, зі строком дії більше трьох років, не був нотаріально посвідченим. Оскільки сторонами не дотримано вимог чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016, останній є нікчемним, не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони.

Також відповідач зазначає, що оскільки згідно розрахунку пені, наданої банком, вона нарахована за період з березня 2017 року по лютий 2018 року, що перебільшує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, нарахування пені за 12 календарних місяців порушує приписи ст. 232 Господарського кодексу України.

07.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній зазначає, що загальним правилом нотаріального посвідчення укладеного між сторонами у справі договору не вимагається. Таке посвідчення є необхідним лише у випадках прямо передбачених законом. Закон України "Про фінансовий лізинг" також не містить вимоги щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Окрім того, позивач заперечив щодо припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано, оскільки у п.7.10 Договору сторони погодили, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане лізингоодержувачем.

27.02.2019 відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких стверджує, що в розумінні ст.1 ЗУ "Про фінансовий лізинг" Договір фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016 не є договором саме фінансового лізингу, оскільки підприємство ніколи не надавало АТ КБ "Приватбанк" заявки на придбання останнім у власність відповідно до встановлених ТОВ "Юпітєр ЛТД" специфікацій та умов об'єктів нерухомості з подальшою передачею їх у користування підприємству. Оскільки предметом Договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ є нерухоме майно (споруди) вартість якого визначена у розмірі 304 021 250,00 грн., яке діючим законодавством відноситься до основних фондів, до вищевказаного договору лізингу необхідно застосувати загальні положення про найм (оренду), встановлені параграфом 1 глави 58 Цивільного кодексу України, а враховуючи особливості параграфу 6 (лізинг), то слід також застосувати положення параграфа 4 глави 58 Цивільного кодексу України, яка регулює особливості найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди. Таким чином, оскільки сторонами не дотримано вимог чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.06.2016, останній є нікчемним, не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, з огляду на що, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Під час підготовчого засідання 28.02.2019, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, за згодою сторін, було розпочато розгляд справи №904/5353/18 по суті.

Представник позивача з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

Представник відповідача з'явився в судове засідання, проти задоволення позовних вимог заперечував, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

По справі оголошувалися перерви до 04.02.2019 та до 26.03.2019.

Розгляд справи відкладався до 24.01.2019, 28.02.2019.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 26.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юпітєр ЛТД" (Лізингоодержувач) 01.07.2016 було укладено Договір фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ.

Відповідно до п.1.1 Договору банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим Договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - лізинг). Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку №1 Договору (надалі - майно).

Згідно п. 1.2 Договору на дату укладення цього Договору вартість майна становить 304 021 250,00 (триста чотири мільйони двадцять одна тисяча двісті п'ятдесят) грн. 00 коп.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком №2 (п.2.1 Договору).

Пунктом 2.3.2 Договору передбачено, що відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в Додатку 2.

Відповідно до п. 2.3.3 Договору, з урахуванням Додаткової угоди, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим Договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21 (двадцять один) % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна згідно Додатку №2.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку змінити розмір винагороди та/або платежів із відшкодування інших витрат банка, пов'язаних із виконанням цього договору при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка (п. 4.1 Договору).

Передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно Акту прийом-передачі майна зазначеним у Додатку №3, що є невід'ємною частиною цього Договору (надалі - Додаток №3). З моменту підписання Додатку №3, лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна. Ризик невідповідності майна цілям використання цього майна несе лізингоодержувач (п.3.1 Договору).

Згідно пункту 6.2.11 Договору, в редакції Додаткової угоди від 29.07.2016, лізингоодержувач зобов'язується сплачувати банку:

- винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)";

- лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна);

- відсоткову винагороду за користування майном;

- інші витрати банка, безпосередньо пов'язані із цим договором.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди він сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі такого зменшення розміру пені банк шляхом, обраним ним на свій розсуд (повідомлення через систему ПЗ "Приват24", клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, SMS-повідомлення або іншим шляхом), повідомляє лізингоодержувача протягом 5 днів із дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. При цьому, додаткового узгодження сторін не потрібно.

Згідно з п. 9.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 05.08.2016, строк дії цього договору з дати підписання цього договору по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобов'язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов'язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов'язань за ним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 806 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч.3 ст. 806 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" Лізингоодержувач, зокрема, зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем свого обов'язку по передачі об'єкту лізингу (Акт №1 прийому-передачі майна від 01.07.2016).

Як вбачається з матеріалів справи, графіком лізингових платежів (в редакції Додаткової угоди від 05.08.2016) передбачена сплата лізингових платежів 25.07.2016, 25.08.2016, в подальшому щомісяця з 25.07.2017 до 25.06.2026.

Разом з тим, відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання щодо сплати своєчасно та у повному обсязі лізингових платежів. Так, згідно виписки по рахунку 2071 відповідачем було сплачено два лізингових платежі, 25.07.2016 в розмірі 253 351,04 грн. та 25.08.2016 в розмірі 2 535 834,74 грн.

Окрім того, відповідачем було порушено строки сплати відсоткової винагороди за користування майном. Зокрема, відповідна прострочена заборгованість виникла у Лізингоодержувача 01.03.2017, 01.04.2017, 01.05.2017 та 01.06.2017, що підтверджується виписками по рахункам 2078, 2079.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав зобов'язання в частині виконання умов договору щодо сплати відсоткової винагороди за користування майном, передбаченої п.2.3, 2.3.3 Договору.

Позивачем заявлено до стягнення 12 268 656,39 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за період з 01.07.2016 до 15.06.2017.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 12 268 656,39 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за період з 01.07.2016 до 15.06.2017.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді обов'язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди він сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано 455 886,46 грн. пені за період прострочення з 30.03.2017 по 15.06.2017.

Перевіривши розрахунок пені, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 455 886,46 грн. пені за період прострочення з 30.03.2017 по 15.06.2017.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача в частині нікчемності Договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.06.2016, оскільки такий не був нотаріально посвідчений, суд зазначає наступне.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 статті 180 ГК).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК).

Відповідно до статті 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 2 ст. 806 ЦК передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення ч 2 ст. 806 ЦК та параграфу 1 Глави 58 ЦК свідчить, що у ч. 2 ст. 806 ЦК закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2018 у справі № 915/865/17.

Отже, господарський суд дійшов висновку, що договір фінансового лізингу, укладений між позивачем і відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним.

Окрім того, суд зазначає, що до виникнення спору між сторонами у справі щодо стягнення заборгованості, вимоги про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу №4Ю16051ЛИ від 01.07.2016, жодного разу не заявлялися. Доводи щодо необхідності нотаріального посвідчення договору були заявлені лізингоодержувачем (відповідачем) лише у якості заперечень на позовні вимоги про стягнення суми боргу.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача, оскільки позов задоволено.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітєр ЛТД" (49000, м.Дніпро, вул. Набережна В.І. Леніна (Січеславська набережна), буд. 29А; ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) 12 268 656, 39 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном; 455 886,46 грн. пені та 190 868,14 грн. витрат зі сплати судового збору, про що видати наказ.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.04.2019

Суддя Е.М.Бондарєв