ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа №914/1585/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх. №ЗАГС 01-05/145/19 від 22.01.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2018, (головуючий суддя Пазичев В.М. повний текст складено 14.12.2018)

у справі №914/1585/18

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі ПАТ НАК Нафтогаз України), м. Київ

до відповідача: Львівського національного університету імені ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання в сумі 9 963,26 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_3 адвокат (довіреність № 14-209 від 26.10.2018)

від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат (довіреність № 530-Р від 15.02.2019)

ВСТАНОВИВ:

ПАТ НАК Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення грошового зобовязання в сумі 9 963,26 грн, у тому числі: основний борг -731,67 грн, інфляційні втрати - 5726,63 грн, 3 % річних - 605,82 грн, пеня - 2899,26 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 у справі №914/1585/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Львівського національного університету ім. Івана Франка на користь ПАТ НАК Нафтогаз України суму основного боргу в розмірі 731,67 грн, 1449,57 грн пені, 605,82 грн -3% річних, 5726,63 грн інфляційних втрат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Приймаюче вищевказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобовязання згідно договору №2322/14-ТЕ-21 від 12.02.2014, а саме: несвоєчасно оплатив заборгованість за отриманий природний газ, у звязку з чим суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем суми основного боргу в розмірі 731,67 грн, 1449,57 грн пені, 605,82 грн -3% річних, 5726,63 грн інфляційних втрат.

Окрім того, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його фінансовий стан, соціально значимий статус, а також недоведеність наявності збитків у позивача та незначний розмір основного боргу, а також термін прострочення відповідачем свого зобовязання щодо оплати, суд першої інстанції, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 %. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 1449,57 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ПАТ НАК Нафтогаз України подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1449,57, в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1449,57 грн задовольнити в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, які поніс позивач; не встановлено інших обставин, які дають право суду на зменшення пені, зокрема: чи даний випадок є винятковим. На думку позивача господарський суд першої інстанції не дослідив інтереси сторін, що призвело до порушення ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Згідно з витягом протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 справу № 914/1585/18 розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформовано з суддів: Кравчук Н.М головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д..

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 в складі колегії суддів: суддя доповідач - Кравчук Н.М., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ НАК Нафтогаз України на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 у справі №914/1585/18.

Ухвалою суду від 05.02.2019 розгляд апеляційної скарги призначено на 07.03.2019.

Ухвалою суду від 07.03.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.03.2019.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апелянта заперечив з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1148/19 від 20.02.2019), просить суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.02.2014 між ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та Львівським національним університетом імені ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір №2322/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу.

За умовами вказаного договору продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ за обсягом до 55 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами ( п.3.4. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2014 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 61 148,80 грн, що підтверджується трьохсторонніми актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014, які підписані та скріплені печатками обох сторін у справі, а також ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз".

Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконував зобов'язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, в зв»язку з чим, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 731,67 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 9 963,26 грн, у тому числі: основний борг -731,67 грн, інфляційні втрати - 5726,63 грн, 3 % річних - 605,82 грн, пеня - 2899,26 грн.

Предметом апеляційного оскарження є висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України положення, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України та ч.ч.1-2ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Дослідивши всі обставини справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що Львівський національний університет імені ОСОБА_6 є автономним та самоврядним вищим навчальним закладом зі статусом національного та дослідницького, який є державною установою, фінансування якого відбувається за кошти державного бюджету і підпорядкований центральному органу виконавчої влади у сфері освіти та науки. Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу природного газу від 12.02.2014 № 2322/14-ТЕ-21 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п.9.2 Договору № 2322/14-ТЕ-21 у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультації.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ НАК Нафтогаз України зверталося до відповідача для досудового врегулювання спору.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду сума основного боргу становила 731,67 грн.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом дотриманий баланс інтересів і позивача, і відповідача. До того ж, як необхідність використання права на зменшення неустойки, так і розмір, до якого вона підлягає зменшенню закон відносить на розсуд суду. Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо зменшення розміру пені з 2899,26 грн до 1449,57 грн (на 50%) є обґрунтованим та правомірним.

При цьому, доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги колегією суддів, оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного питання було досліджено ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу.

Втім, позивач є субєктом господарювання державної форми власності, засновником та єдиним акціонером компанії є держава.

Частиною 1 ст. 233 ГК передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є значним 2899,26 грн, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором, з огляду на те, що відповідач є державною установою, фінансування якого відбувається за кошти державного бюджету і підпорядкований центральному органу виконавчої влади у сфері освіти та науки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Господарським судом Львівської області правомірно зменшено розмір нарахованої пені на 50%.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 у справі №914/1585/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1