ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

02 квітня 2019 року Справа № 926/2216/18

Суддя Т.І. Ковальчук, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 926/2216/18 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш, м. Красилів Хмельницької області,

до приватного акціонерного товариства Добробут АГ, с. Ломачинці Сокирянського району Чернівецької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке, с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області,

про стягнення заборгованості в сумі 1109167,06 грн.,

за участю: секретаря судового засідання Боднарчука В.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, адвокат, дов. від 19.11.2018 р.,

відповідача - ОСОБА_3, адвокат, дов. від 17.07.2018 р.,

третьої особи - не зявився,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства Добробут АГ про стягнення заборгованості за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. на суму 1109167,06 грн., у тому числі 904320,00 грн. основного боргу, 32555,52 грн. інфляційних втрат, 16723,72 грн. 3% річних та 155567,82 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. позивач по видаткових накладних поставив відповідачеві товар на загальну суму 2399320,00 грн., однак останній у повному обсязі товар не оплатив, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 904320,00 грн. У позовній заяві вказано, що сторони мали намір шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог припинити зобовязання відповідача перед позивачем за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. та зобовязання позивача перед відповідачем за договором № 01/12-2017 про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р. Однак, відповідач своїх зобовязань за договором про відступлення права вимоги не виконав, у результаті чого сторони вирішили відійти від умов зарахування, про що свідчить здійснення відповідачем оплат на користь позивача на виконання договору поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. Проте, в повному обсязі відповідач своїх зобовязань за договором поставки так і не виконав, у звязку з чим стягненню підлягають решта боргу, пеня, 3% річних та інфляційні втрати у нарахованих позивачем сумах.

Ухвалою від 02.01.2019 р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке (с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, ), призначено підготовче засідання на 24 січня 2019 року за участю представників сторін і третьої особи.

Цією ж ухвалою зобовязано позивача надіслати копію позовної заяви і доданих до неї документів третій особі ТОВ Серединецьке, докази такого надіслання надати суду та подати додаткові документи і відповідь на відзив на позов. Відповідача зобовязано надіслати суду та позивачеві відзив на позов та докази на його підтвердження.

Письмовим клопотанням від 10.01.2019 р. позивачем виконано вимоги ухвали від 02.01.2019 р. (а.с. 135-136).

23.01.2019 р. через канцелярію суду надійшло клопотання ПрАТ Добробут АГ від 21.01.2019 р. про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 142).

Ухвалою від 24.01.2019 р. за клопотаннями сторін підготовче засідання відкладене на 12.02.2019 р., задоволено клопотання ПрАТ Добробут АГ про участь представника в судовому засіданні 12.02.2019 р. у режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Печерському районному суду міста Києва. Серед іншого, даною ухвалою зобовязано третю особу ТОВ Серединецьке до 12.02.2019 р. надіслати до господарського суду і сторонам у справі письмові пояснення з підтверджуючими документами щодо відступлення Приватним акціонерним товариством Добробут АГ ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш права вимоги до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017 р. на суму 984000,00 грн., зокрема (але не виключно), чи було ТОВ Серединецьке повідомлено про таке відступлення та чи виконувало зобовязання за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017 р. на користь ТОВ Красилівагромаш чи ПрАТ Добробут АГ, якщо виконувало, то на яку суму і якому з названих товариств.

У відзиві від 21.01.2019 р. відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Угодою від 04.12.2017 р., тому просив залишити позовну заяву без задоволення (а.с. 156-158).

11.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій ТОВ Красилівагромаш відхилило заперечення відповідача та зазначило, що відповідач не заперечує обставин, за яких мали місце факти здійснення позивачем поставок товару за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. з наступною частковою оплатою з боку відповідача, не оспорює правильність розрахунку ціни позову, однак не надав доказів виконання ним договору про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р., не обґрунтував обставин здійснення ним виплат на користь позивача на виконання умов договору поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. 30.03.2018 р. та 12.04.2018 р. на загальну суму 89000,00 грн., що свідчить про нечинність договору № 01/12-2017 про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р. та наявність у відповідача обовязку здійснити розрахунки з позивачем за поставлений товар та надані послуги з його доставки (а.с. 167-173).

До початку підготовчого засідання 12.02.2019 р. через канцелярію суду від ПрАТ Добробут АГ надійшли клопотання від 06.02.2019 р. про:

- витребування доказів оригіналів договору № 01/12-2017 про відступлення права вимоги від 01.12.2017 року і угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р.;

- призначення колегіального розгляду справи в звязку з її складним характером (а.с. 184, 192).

Представник третьої особи ТОВ Серединецьке в підготовче засідання 12.02.2019 р. не зявився без повідомлення причин неявки, докази належного повідомлення ТОВ Серединецьке про дату, час і місце підготовчого засідання 12.02.2019 р. наявні у матеріалах справи (а.с. 204).

Третьою особою не виконано вимоги ухвали суду 24.01.2019 р. про надання письмових пояснень.

У ході підготовчого засідання ухвалою суду від 12.02.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про витребування оригіналів доказів і розгляд справи колегіальним складом суду.

Іншою ухвалою від 12.02.2019 р. підготовче засідання відкладено на 27.02.2019 р. за усним клопотанням представника відповідача та за згодою представника позивача.

Клопотанням від 22.02.2019 р. відповідач подав для долучення до матеріалів справи додаткові докази: листи ПрАТ Добробут АГ від 20.02.2019 р. до ТОВ Красилівагромаш про повернення помилково сплачених коштів на суму 89000,00 грн. та від 01.12.2017 р. до ТОВ Серединецьке з повідомленням про відступлення права вимоги за договором № 01/12-2017 від 01.12.2017 р. (а.с. 213-225).

Ухвалою від 27.02.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судових засіданнях на 07.03.2019 р. та 02.04.2019 р., за клопотанням представника відповідача від 21.01.2019 р. ухвалено провести судові засідання в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Святошинському районному суду міста Києва.

06.03.2019 р. від позивача надійшла заява від 05.03.2019 р. про виключення з числа доказів листа ПрАТ Добробут АГ від 01.12.2017 р. за № 01/12/2017 та про відмову у визнанні обставин повідомлення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке про відступлення ПрАТ Добробут АГ ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш права вимоги до ТОВ Серединецьке за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017 р. на суму 984000,00 грн. і відмову у визнанні обставин припинення зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р. (а.с. 235-241).

Представник третьої особи ТОВ Серединецьке у судові засідання 07.03.2019 р. та 02.04.2019 р. не зявився без повідомлення причин неявки, докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце розгляду справи наявні в матеріалах справи.

Ухвалами від 27.02.2019 р. та від 07.03.2019 р. участь ТОВ Серединецьке в судових засіданнях обовязковою не визнавалася, представники сторін не заперечували проти вирішення спору за відсутності представника третьої особи. За наведених обставин неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судових засіданнях 07.03.2019 р. та 02.04.2019 р. представник позивача просив задовольнити позов, пояснив, що відповідач не розрахувався з позивачем за товар, що підтверджується договором поставки, видатковими і товарно-транспортними накладними, виписками банку про здійснені платежі. Також зазначив, що угода між сторонами про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р. не відбулася з вини відповідача, у звязку з чим зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш з оплати товару не припинилося, що підтверджується наступними платежами відповідача. З посиланням на норми статей 80, 81 ГПК України представник позивача просив виключити з числа доказів лист ПрАТ Добробут АГ від 01.12.2017 р. за № 01/12/2017 до ТОВ Серединецьке та відмовити у визнанні обставин повідомлення відповідачем ТОВ Серединецьке про здійснене відступлення права вимоги за договором поставки № 28/03С від 28.03.2017 р. та припинення зобовязання відповідача перед позивачем за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнав, пояснив, що заборгованість ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш відсутня, оскільки відповідач відступив позивачеві право вимоги до ТОВ Серединецьке за плату в розмірі заборгованості відповідача перед позивачем, а в подальшому сторони здійснили зарахування цих зустрічних однорідних вимог, у результаті чого спірні зобовязання відповідача перед позивачем припинилися. Представник позивача зазначив, що правочини з відступлення права вимоги та зарахування зустрічних однорідних вимог не оскаржувалися та не визнавалися недійсними, тому є чинними, а кошти в розмірі 89000,00 грн. у рахунок погашення боргу за договором поставки після укладення названих угод відповідач сплатив позивачеві помилково.

Заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

29 листопада 2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Добробут (Покупець), було укладено договір поставки № 29/11КАМ, згідно з яким позивач зобовязався на замовлення відповідача виготовити і передавати йому у власність товар, а відповідач зобовязався приймати товар і оплачувати його в кількості, асортименті та за ціною, визначеною відповідно до видаткових накладних (далі Договір поставки, а.с. 22-26).

За Додатковою угодою № 1 від 06.12.2016 р. до Договору поставки сторони змінили найменування Покупця з Приватного акціонерного товариства Добробут на Приватне акціонерне товариство Добробут АГ (а.с. 26).

За умовами Договору поставки, зокрема:

- товар поставляється відповідними партіями в замовленій кількості та асортименті згідно з замовленнями Замовника (п. 1.4). Зі змісту Договору поставки слідує, що терміном Замовник у цьому договорі іменується саме Покупець ПрАТ Добробут АГ;

- кількість та ціна товару кожної партії, асортимент, сортамент, номенклатура визначається видатковими накладними та/або Специфікаціями Постачальника, а його ціна визначається у видаткових накладних, рахунках та/або Специфікаціях на кожну окрему партію товару (п.п. 2.1, 3.1);

- оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування Покупцем попередньої оплати Постачальнику у розмірі 20% від вартості Товару, що постачається, протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку від Постачальника, а остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів з моменту отримання партії товару Покупцем. У разі відвантаження товару без передоплати розрахунок здійснюється Покупцем протягом 10 банківських днів з дня підписання видаткової накладної (специфікації) (п.п. 3.3, 3.4, 3.5);

- поставка Товару здійснюється на умовах DDP Інкотермс 2010 (склад Покупця) на вказану адресу Покупця або із залученням Перевізника (Нова пошта, ОСОБА_4, Нічний Експрес) на склад перевізника. За умови поставки Товару із залученням перевізника (Нова пошта, ОСОБА_4, Нічний Експрес) оплата вартості поставки здійснюється за рахунок Покупця (п. 4.3);

- перехід права власності на товар відбувається в момент його повної оплати Покупцем (п.п. 4.4, 4.8);

- за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми відмови за кожний день прострочення (п. 6.7);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року (п.п. 8.1,8.2).

З матеріалів справи видно і не заперечується відповідачем, що на виконання Договору поставки позивач передав у власність відповідача товар штанги, кронштейни, секції, на загальну суму 2379999,98 грн. по видаткових накладних:

1) № КА-0000023 від 20.01.2017 р. на суму 132259,20 грн.;

2) № КА-0000044 від 02.02.2017 р. на суму 43056,00 грн.;

3) № КА-0000045 від 02.02.2017 р. на суму 69000,00 грн.;

4) № КА-0000056 від 08.02.2017 р. на суму 143878,80 грн.;

5) № КА-0000057 від 09.02.2017 р. на суму 94760,00 грн.;

6) № КА-0000059 від 13.02.2017 р. на суму 101844,00 грн.;

7) № КА-0000063 від 15.02.2017 р. на суму 96402,00 грн.;

8) № КА-0000071 від 17.02.2017 р. на суму 124000,00 грн.;

9) № КА-0000078 від 20.02.2017 р. на суму 248000,00 грн.;

10) № КА-0000089 від 24.02.2017 р. на суму 248000,00 грн.;

11) № КА-0000091 від 28.02.2017 р. на суму 272800,00 грн.;

12) № КА-0000101 від 07.03.2017 р. на суму 372000,00 грн.;

13) № КА-0000128 від 20.03.2017 р. на суму 248000,00 грн.;

14) № КА-0000150 від 24.03.2017 р. на суму 185999,98 грн. (а.с. 27-29, 31-32, 34, 36, 39, 45, 47,48, 50, 52).

Також згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивачем надано послуги з доставки товару на загальну суму 19320,00 грн. (акти № Ка-0000009 від 08.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000010 від 09.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000011 від 13.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000012 від 15.02.2017 р. на 2760,00 грн., № Ка-0000013 від 17.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000015 від 21.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., № Ка-0000019 від 24.02.2017 р. на суму 2760,00 грн., а.с. 30, 33, 35, 41, 44, 46).

Всього вартість виконаної позивачем відповідачеві поставки з урахуванням автомобільних послуг в межах Договору поставки складає 2399319,98 грн. (2379999,98 грн. + 19320,00 грн.).

Товар від позивача прийнято уповноваженою особою відповідача, що підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 473 від 15.02.2017 р., № 474 від 17.02.2017 р., № 476 від 21.02.2017 р., № 483 від 07.03.2017 р., № 489 від 20.03.2017 р., № 454 від 19.01.2017 р., № 463 від 02.02.2017 р., № 469 від 08.02.2017 р., № 470 від 09.02.2017 р.,№ 471 від 13.02.2017 р., № 479 від 24.02.2017 р.,№ 480 від 28.02.2017 р. (а.с. 37, 40, 43, 49, 51, 116-122.)

Згідно наявних у матеріалах справи банківських виписок по особових рахунках ТОВ Красилівагромаш в Акціонерному банку Південний від відповідача кошти в рахунок оплати товару за Договором поставки надходили наступним чином:

1) 16.12.2016 р. 238000,00 грн.;

2) 27.01.2017 р. 238000,00 грн.;

3) 15.03.2017 р. 400000,00 грн.;

4) 07.06.2017 р. 80000,00 грн.;

5) 20.07.2017 р. 100000,00 грн.; з яких 50000,00 грн. позивач повернув відповідачеві згідно з листом останнього, а.с. 65, 67);

6) 14.08.2017 р. 100000,00 грн.;

7) 19.10.2017 р. 100000,00 грн.;

8) 09.11.2017 р. 200000,00 грн.;

9) 30.03.2018 р. 39000,00 грн.;

10) 12.04.2018 р. 50000,00 грн. (а.с. 55-86).

Таким чином, відповідач оплатив поставлений йому позивачем товар на загальну суму 1495000,00 грн.

Указані обставини відповідач визнає, однак стверджує, що в звязку з укладенням з позивачем договору про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01.12.2017 р. та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р. зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш з оплати товару за Договором поставки є припиненими, а кошти на загальну суму 89000,00 грн. сплачені позивачеві після зарахування вимог помилково.

Так, в матеріалах справи в наявності укладений між Приватним акціонерним товариством Добробут АГ (Первісний кредитор) і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Новий кредитор) договір № 01/12-2017 відступлення права вимоги від 01.12.2017 р., згідно з предметом якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке (Боржник), що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року на суму 984000,00 грн. (ОСОБА_5 договір), який укладений між Первісним кредитором і Боржником (далі Договір про відступлення права вимоги, а.с. 124-125).

Згідно з пунктом 1.2 Договору про відступлення права вимоги Новий кредитор (позивач) одержує право замість Первісного кредитора (відповідача) вимагати від божника ТОВ Серединецьке належного виконання всіх зобовязань за ОСОБА_5 договором.

Пунктами 1.3, 2.1, 2.2 Договору про відступлення права вимоги сторони передбачили, що загальна сума грошових коштів, на які переходить право вимоги Новому кредитору замість Первісного кредитора, складає 984000,00 грн., за передане право вимоги до Боржника за ОСОБА_5 договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору суму в розмірі 984000,00 грн., оплата повинна бути проведена в строк до 02 грудня 2017 року.

Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги Первісний кредитор (відповідач) зобовязався відступити право вимоги Новому кредитору (позивачеві), протягом 10 робочих днів з моменту підписання цього Договору передати йому ОСОБА_5 договір та інші документи, які засвідчують права, а протягом 5 календарних днів з моменту підписання Договору сповістити Боржника про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 4.1 Договору про відступлення права вимоги доказом переходу до Нового кредитора прав вимоги за ОСОБА_5 договором буде підписання цього Договору, пунктом 6.1 визначено строк дії Договору з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором .

04 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством Добробут АГ (Сторона 1) і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (Сторона 2) було також укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі Угода про зарахування, а.с. 123). За змістом пунктів 1, 2 названої Угоди позивач і відповідач домовилися зарахувати зустрічні однорідні вимоги:

1) за грошовим зобовязання Сторони 2 (позивач) перед Стороною 1 (відповідач) за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року в сумі 984000,00 грн. та

2) за грошовим зобовязання Сторони 1 (відповідач) перед Стороною 2 (позивач) за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року на загальну суму 984000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3 і 4 Угоди про зарахування сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, що випливають з вказаних договорів і строк виконання яких настав, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями, указаними в п.п. 1, 2 цієї Угоди в сумі 984000,00 грн.

У пункті 5 Угоди про зарахування сторони обумовили, що з моменту набрання нею чинності повністю припиняються зобовязання Сторони 2 (позивача) за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року та зобовязання Сторони 1 (відповідача) за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року, набрання чинності Угодою визначено з моменту її підписання Сторонами і скріплення їх печатками (п. 11).

При вирішенні спору у даній справі суд застосовує такі норми законодавства.

Статтею 526 ЦК України, статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до статей 173-174 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ст. 509 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник, зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві, товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норми частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК унормовано, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

3гідно з частиною 3 цієї статті Кодексу кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.ст. 513, 514, 516 ЦК України).

Згідно норми статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Суду не надано доказів, які б підтверджували неможливість відступлення відповідачем позивачеві права вимоги за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року, або визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги в судовому порядку (ст. 215, ч. 3 ст. 512, ст. 515 ЦК України).

Відсутні також докази, що після укладення сторонами спору Договору про відступлення права вимоги третя особа ТОВ Серединецьке виконувало зобовязання за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017 р. на користь ТОВ Красилівагромаш чи ПрАТ Добробут АГ.

Відтак, оцінивши Договір про відступлення права вимоги на відповідність наведеним вимогам цивільного законодавства на підставі зібраних у справі доказів, суд встановив, що цей Договір не суперечить закону, укладений у належній формі, містить чітке волевиявлення його сторін та всі істотні умови, що предявляються до договорів такого виду.

Отже, вказаний Договір є укладеним і в силу положень статті 11 ЦК України є правочином, на підставі якого між сторонами виникли цивільні права та обовязки з відступлення права вимоги заміни кредитора в зобовязанні.

Відповідачем не надано доказів виконання в установлений строк передбаченого пунктом 3.1 Договору про відступлення права вимоги зобовязання з передачі позивачеві (Новому кредитору) ОСОБА_5 договору та інших документів, які засвідчують права, що передаються, а також обовязку сповістити Боржника (ТОВ Серединецьке) про відступлення права вимоги.

Попри те, вказаним Договором набуття позивачем права вимоги до ТОВ Серединецьке не ставиться в залежність ані від виконання відповідачем вказаних зобовязань, ані від сплати самим позивачем коштів за передане право вимоги.

Згідно з пунктом 4.1 Договору про відступлення права вимоги право вимоги до позивача переходить у момент підписання цього Договору, що відбулося 01 грудня 2017 р.

Отже, з вказаної дати позивач набув права вимоги до ТОВ Серединецьке на суму 984000 грн. за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року.

Суд відхиляє доводи представника позивача, що оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань за Договором про відступлення права вимоги, цей Договір є нечинним у розумінні ч. 2 статті 195 Господарського кодексу України.

Так, стаття 195 ГК України передбачає можливість передачі (делегування) прав у організаційно-господарських зобовязаннях (наприклад: делегування повноважень органів виконавчої влади органам місцевого самоврядування і навпаки відповідно до законів України Про місцеве самоврядування в Україні та Про місцеві державні адміністрації; передача функцій з управління державним майном Кабінетом Міністрів України іншим субєктам управління відповідно до Закону України Про управління обєктами державної власності; передача функцій з управління державними корпоративними правами Фондом державного майна України іншим субєктам управління відповідно до Закону України Про Фонд державного майна України).

Проте, між сторонами спору виникли не організаційно-господарські (врегульовані статтею 176 ГК України), а майново-господарські зобовязання, якими згідно зі статтею 175 ГК України визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо майново-господарське зобовязання виникає між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами, зобовязаною та управненою сторонами зобовязання є відповідно боржник і кредитор (ч. 2 ст. 175 ГК).

Статтею 598 Цивільного кодексу України унормовано, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобовязань на певних підставах не допускається.

За загальним правилом, закріпленим у статті 299 ЦК, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, згідно чинного законодавства, невиконання відповідачем в установлений строк зобовязання з передачі позивачеві ОСОБА_5 договору, інших документів, які засвідчують права, та неповідомлення ТОВ Серединецьке про здійснене відступлення права вимоги за умови переходу до позивача права вимоги до ТОВ Серединецьке з 01.12.2017 р., не є обставинами, які тягнуть за собою припинення дії Договору про відступлення права вимоги, чи втрату ним чинності, чи припинення передбачених цим Договором зобовязань сторін.

При цьому, слід врахувати що пунктом 6.1 визначено строк дії Договору про відступлення права вимоги з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

Відтак, з набуттям 01.12.2017 року ТОВ Красилівагромаш права вимоги до ТОВ Серединецьке у позивача виникло право вимоги до ПрАТ Добробут АГ про виконання зобовязань за Договором про відступлення права вимоги, а саме: про передачу ОСОБА_5 договору, інших документів, що підтверджують право вимоги, та про повідомлення ТОВ Серединецьке про здійснене відступлення права вимоги.

Доказів припинення (розірвання) в установленому порядку (ст.ст. 651-653 ЦК України) Договору про відступлення права вимоги у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за цим Договором сторони не надали.

Позивачем також не подано доказів, що відповідач передав йому недійсну вимогу до ТОВ Серединецьке чи строк виконання даної вимоги не настав.

Отже, суд доходить висновку, що Договір про відступлення права вимоги є чинним та породжує для сторін передбачені ним права та обовязки, зокрема:

- право ТОВ Красилівагромаш вимагати від ТОВ Серединецьке виконання зобовязання зі сплати коштів у розмірі 984000,00 грн. за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року, який укладений між ПрАТ Добробут АГ і ТОВ Серединецьке,

- право ТОВ Красилівагромаш вимагати від ПрАТ Добробут АГ передання ОСОБА_5 договору та інших документів на підтвердження права вимоги і повідомлення ТОВ Серединецьке про відступлення права вимоги;

- зобовязання ТОВ Красилівагромаш сплатити на користь ПрАТ Добробут АГ 984000,00 грн. за передане право вимоги до 02.12.2017 р.;

- зобовязання ПрАТ Добробут АГ передати ТОВ Красилівагромаш визначені договором документи для реалізації відступленого права вимоги і повідомити ТОВ Серединецьке про здійснення цесії;

- право ПрАТ Добробут АГ на своєчасне отримання від ТОВ Красилівагромаш коштів у розмірі 984000,00 грн. за передане право вимоги.

Як зазначалося, судом установлено, що 04 грудня 2017 року між позивачем і відповідачем укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог: за грошовим зобовязання ТОВ Красилівагромаш перед ПрАТ Добробут АГ за Договором про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01 грудня 2017 року в сумі 984000,00 грн. та за грошовим зобовязанням ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року на загальну суму 984000,00 грн.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобовязання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог одночасна участь сторін у двох зобовязаннях і при цьому кредитор за одним зобовязанням є боржником в іншому зобовязанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобовязання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі (тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент);

- ясність вимог відсутність спору відносно характеру зобовязання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобовязанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не повязується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобовязання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 Цивільного кодексу України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину субєктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій).

Разом з тим, суд звертає увагу, що у справі здійснено не одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог одним з учасників спірних правовідносин, а укладено повноцінний двосторонній правочин про таке зарахування.

Оцінивши Угоду про зарахування, суд встановив, що вона не суперечить як вимогам, що предявляються чинним законодавством до укладення договорів (правочинів), так і вимогам, що предявляються до зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснення якого врегульовано статтею 601 ЦК України.

Зокрема, всупереч доводам позивача, вимоги за зобовязаннями, які є предметом зарахування згідно з Угодою про зарахування, є однорідними:

- з одного боку грошове зобовязання ТОВ Красилівагромаш сплатити на користь ПрАТ Добробут АГ 984000,00 грн. за передане право вимоги до ТОВ Серединецьке за Договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28 березня 2017 року;

- з другого боку грошове зобовязання ПрАТ Добробут АГ сплатити на користь ТОВ Красилівагромаш 984000,00 грн. за товар, поставлений за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року

Не викликає сумніву у суду і не спростована позивачем та обставина, що настав строк виконання зобовязань, зустрічні однорідні вимоги за якими сторони вирішили зарахувати згідно названої Угоди (п. 3.3 Договору поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року та п. 2.2 Договору № 01/12-2017 про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р.).

У справі також не встановлено обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, на наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Суд звертає увагу, що з наявних у справі видаткових накладних та документів, які підтверджують розмір здійснених відповідачем платежів за товар, вбачається, що станом на дату укладення Угоди про зарахування 04.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року становила 993319,98 грн. (2399319,98 грн. (загальна вартість товару та послуг з його доставки) 1406000,00 грн. (сума платежів відповідача до 04.12.2017 р.)), що на 9319,98 грн. більше, аніж зараховано за названою Угодою.

У той же час, в Угоді про зарахування сторонами чітко визначено, що ТОВ Красилівагромаш є кредитором відповідача за Договором поставки № 29/11КАМ від 29 листопада 2016 року саме при виконанні грошового зобовязання в сумі 984000,00 грн., яке повністю припиняється з моменту набрання чинності даною Угодою.

Відтак, за сукупністю встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що зобовязання відповідача з оплати поставленого йому позивачем товару за Договором поставки в сумі 984000,00 грн. є припиненим, а тому вимоги ТОВ Красилівагромаш про стягнення частини цього боргу в сумі 904320,00 грн. не можуть бути задоволені.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідачем в рахунок оплати товару за Договором поставки після укладення Угоди про зарахування сплачено 89000,00 грн. згідно з платіжними дорученнями від 30.03.2018 р. на суму 39000,00 грн. та від 12.04.2018 р. на суму 50000,00 грн. (а.с. 55-86). Отже, по факту, частина заборгованості в сумі 9319,98 грн., яка перевищує розмір припиненого зобовязання в сумі 984000,00 грн., сплачена відповідачем, тому навіть у частині цієї суми основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Представник позивача стверджує, що здійснення вказаних платежів відповідачем свідчить про те, що Угода про зарахування не відбулася як наслідок невиконання відповідачем умов Договору про відступлення права вимоги.

Представник відповідача у свою чергу стверджує, що вказані кошти ПрАТ Добробут АГ сплатило на користь ТОВ Красилівагромаш помилково, в звязку з чим відповідач звернувся до позивача з листом № 20/02/2019 від 20.02.2019 р. про повернення коштів у сумі 89000,00 грн. (а.с. 217).

Оцінюючи доводи сторін в цій частині, суд виходить з того, що здійснення відповідачем 30.03.2018 р. та 12.04.2018 р. платежів на користь позивача не може вважатися правочином чи іншою підставою у розумінні статті 11 ЦК України, яка тягне за собою припинення чинних Договору про відступлення права вимоги та Угоди про зарахування або припинення чи зміну обумовлених ними прав і обовязків сторін.

Відтак, здійснення відповідачем указаних платежів не впливає на висновок суду про припинення на підставі Угоди про зарахування зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш із сплати коштів у розмірі 984000,00 грн. за поставлений згідно з Договором поставки товар.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у господарському процесі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У заяві від 05.03.3019 р. позивач з посиланням на норми ч. 2 ст. 74, ч. 2 ст. 77, ч.ч. 3, 4, 11 ст. 80, ч.ч. 4, 5 ст. 91 ГПК України заперечує проти листа ПрАТ Добробут АГ від 01.12.2017 р. № 01/12/2017 як доказу виконання відповідачем обовязку щодо повідомлення ТОВ Серединецьке про відступлення права вимоги з тих підстав, що даний документ подано відповідачем з порушенням строків подання доказів, цей лист не засвідчений в установленому порядку та наведені в ньому відомості про підписанта суперечать внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостям про юридичну особу ПрАТ Добробут АГ в частині найменування та коду ЄДРПОУ.

Суд погоджується з даними запереченнями позивача і не приймає лист ПрАТ Добробут АГ від 01.12.2017 р. № 01/12/2017 як доказ у справі.

Втім, суд зазначає, що даний лист не спростовує висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на підставі інших досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказів суд дійшов висновку, що зобовязання відповідача зі сплати позивачеві вартості поставленого товару в сумі 98400,00 грн. припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог 04.12.2017 р., а решта існуючого станом на 04.12.2017 р. боргу в сумі 9319,98 грн. погашена платежем відповідача, здійсненим 30.03.2018 р. згідно платіжного доручення № 1685 на суму 39000,00 грн. (а.с. 80).

Також, у заяві від 05.03.2019 р. позивач просить відмовити у визнанні обставини повідомлення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке про відступлення Приватним акціонерним товариством Добробут АГ ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш права вимоги до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Серединецьке за договором поставки та надання послуг № 28/03С від 28.03.2017 р. на суму 984000,00 грн.

З цього приводу суд констатує, що з урахуванням виключення з числа доказів листа ПрАТ Добробут АГ від 01.12.2017 р. № 01/12/2017 матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач повідомив третю особу про відступлення права вимоги згідно з Договором про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р.

Однак, як зазначено в рішенні вище, суд встановив, що право вимоги на суму 984000,00 грн. до ТОВ Серединецьке позивач набув одночасно з підписанням договору про відступлення права вимоги № 01/12-2017 від 01.12.2017 р. і набуття цього права не ставилося в залежність від будь-яких обставин, як-от: оплата коштів за передане право вимоги, повідомлення боржника про відступлення права вимоги, передача документів, які підтверджують право вимоги тощо.

Обставини припинення зобовязання ПрАТ Добробут АГ перед ТОВ Красилівагромаш за договором поставки № 29/11КАМ від 29.11.2016 р. зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 року встановлено судом на підставі належних і допустимих доказів, які додано до позовної заяви і подано у підготовчому провадженні самим позивачем, а саме: названим договором поставки, видатковими накладними на поставку товару та актів здачі прийняття робіт по доставці товару, виписок банку про здійснені відповідачем платежі, договору № 01/12-2017 про відступлення права вимоги від 01.12.2017 р. та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2017 р.

Тому суд доходить висновку, що в частині відмови у визнанні обставин припинення зобовязання відповідача перед позивачем заява останнього є необґрунтованою.

Щодо вимог про стягнення 32555,52 грн. інфляційних втрат, 16723,72 грн. 3% річних та 155567,82 грн. пені суд зазначає, що такі нарахування здійснені позивачем на заборгованість відповідача у сумі 904320,00 грн. починаючи з 12.04.2018 р.

Договором поставки передбачено відповідальність Покупця за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми відмови за кожний день прострочення, а статтею 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, судом установлено, що станом на 12.04.2018 року дату початку періоду, за який позивач нарахував пеню і компенсаційні платежі, заборгованість відповідача перед позивачем вже не існувала, оскільки сторонами було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відтак, позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити у повному обсязі.

За загальним правилом відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд встановив, що платіжним дорученням № 497 від 05.12.2018 р. (а.с. 16) позивач сплатив 16650,00 грн. судового збору, що на 12,49 грн. більше, аніж встановлено законом (1109167,06 грн. х 1,5% = 16637,51 грн.).

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, про що суд розяснює позивачу.

Отже, розподілу за правилами статті 129 ГПК України підлягає судовий збір у сумі 16637,51 грн., який у звязку з відмовою у позові слід залишити за позивачем. Зайво сплачений судовий збір у сумі 12,29 грн. може бути повернутий ТОВ Красилівагромаш з державного бюджету в установленому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 20, ч. 1 ст. 129, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш (31000, Хмельницька область, Красилівський район, м. Красилів, вул. Центральна, 16, ідентифікаційний код 33586424) до Приватного акціонерного товариства Добробут АГ (60235, Чернівецька область, Сокирянський район, с. Ломачинці, вул. Українська, 24, ідентифікаційний код 30149639) про стягнення заборгованості в сумі 1109167,06 грн. відмовити повністю.

2. Судовий збір у сумі 16637,51 грн. залишити за позивачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Красилівагромаш.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

У судовому засідання 02.04.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 04.04.2019 р.

Суддя Т.І. Ковальчук