ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 Справа № 908/1455/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бовкуна Павла Михайловича на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 у справі №908/1455/18 (суддя Мірошниченко М.В., повне рішення складено 13.12.2018)

за позовом концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

до фізичної особи-підприємця Бовкуна Павла Михайловича , м.Запоріжжя

про стягнення 2031грн.08 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 у справі №908/1455/18 позов концерну "Міські теплові мережі" задоволено, з фізичної особи-підприємця Бовкуна Павла Михайловича на користь позивача стягнуто 1897грн.76коп. основного боргу та 133грн.32коп. трьох процентів річних;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо невиконання відповідачем зобов"язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №202143 від 01.01.2007 в частині повної та своєчасної оплати вартості відпущеної йому в січні, квітні 2016 року теплової енергії;

- не погодившись з рішенням суду, фізична особа-підприємець Бовкун П.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про неподання концерном до суду першої інстанції повної та своєчасної інформації з приводу взаємовідносин з відповідачем, приховування з боку позивача певних обставин та документів, які маються в розпорядженні останнього, відсутність відповідача на судових засіданнях та неможливість подати відзив на позов призвели до ухвалення судом необґрунтованого рішення, про невідповідність дійсності тверджень господарського суду відносно ненадання відповідачем заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії за січень та квітень 2016 року і щодо фактичного погодження з кількістю спожитої теплової енергії, оскільки ще 29.01.2016 відповідачем подано позивачу заяву про здійснення перерахунку, про те, що 01.01.2016 було помічено занизьку температуру в приміщені кафе, належному відповідачу, 04.01.2016 відповідачем було здійснено телефонний дзвінок у теплову інспекцію концерну та повідомлення оператора про виклик інспектора з метою обстеження умов опалення приміщення, про прибуття до приміщення співробітника інспекції Івлєвої І.І., яка здійснила огляд приміщення, в усному порядку погодилася з фактом занизької температури та повідомила, що у зв"язку з відсутністю бланків актів огляду повернеться наступного дня, тобто 06.01.2016, про вручення інспектору двох примірників письмового звернення по факту занизької температури, однак до дня звернення з заявою про перерахунок жоден представник концерну так і не з"явився до приміщення з метою складання відповідних актів, про те, що грубе ігнорування представниками позивача вимог щодо якості послуг передачі теплової енергії призвело до необхідності самостійного складення актів в присутності свідків з 01.01. по 29.01.2016, про отримання на початку березня 2016 року відповіді від концерну щодо відмови у здісненні перерахунку у зв"язку з тим, що акти про заміри температури повітря не мають юридичної сили, про те, що протягом лютого - березня 2016 року будь-яких претензій стосовно відхилень температурного режиму у приміщенні не було, розрахунки за вказаний період були проведені в повному обсязі, про те, що на одно із звернень від концерну отримано відповідь, суть якої зводиться до того, що передумовою до складання акту про невідповідність температурного режиму є виключно письмове звернення споживача про виклик представника теплопостачальної організації, яке нібито відповідач не надавав, про те, що це твердження є хибним, оскільки на сайті позивача міститься Положення про порядок опрацювання усних звернень громадян, які надійшли за допомогою засобів телефонного зв"язку, затверджене наказом концерну від 09.11.2015 №869, з якого можно зробити висновок про те, що телефонні звернення прирівнюються до письмових, про безпідставну відмову концерну у перегляді кількості теплової енергії, яку отримував відповідач протягом січня 2016 року, а також про те, що неподання до суду першої інстанції обґрунтованого відзиву на позовну заяву, письмових доказів у вигляді листування із позивачем та претензій по кількості спожитої теплоенергії є наслідком необізнаності відповідача про існування справи;

- представник позивача в судове засідання не з"явився, у відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що скаржник не надав доказів отримання співробітником концерну примірників письмового звернення по факту занизької температури в приміщенні, доказів того, що відповідні обставини, при їх наявності, сталися з вини позивача та належної інформації про температуру носія на вході до будівлі, при цьому низька температура у середині приміщення може бути викликана його неналежною теплоізоляцією та не може бути підставою для здійснення перерахунків, на те, що концерн не може керуватися листами скаржника, оскільки такі листи складені без присутності представника концерну, на відсутність нотаріального завірення підписів свідків, в листах не вказані повні імена підписантів, на те, що факт телефонного звернення 04.01.2016 скаржника до концерну не підтверджено, а також на те, що відповідно до ст.24 Закону України "Про теплопостачання" та п.40 Правил користування тепловою енергією споживач зобов"язаний дотримуватися вимог договору і вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2007 фізичною особою- підприємцем Бовкуном П.М. (споживачем) та концерном "Міські теплові мережі" (теплопостачальною організацією) укладено договір №202143, на підставі якого теплопостачальна організація зобов"язалася відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач - прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими договором.

У разі порушення теплопостачальною організацією умов договору споживач, згідно з п.п.3.1.5, 3.1.6 п.3.1 договору, має право викликати її представника за письмовим зверненням для складання та підписання акту, у якому зазначаються терміни, види порушень, тощо. В разі незгоди сторін щодо розгляду питання незадовільної роботи систем теплопостачання, споживач повинен скликати комісію за участю представника Держенергонагляду, проектної, експлуатаційної та теплопостачальної організації і забезпечити вільний доступ для огляду систем; в разі неявки представника теплопостачальної організації, акт складається у присутності представника уповноважених органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.5.5 договору при відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу (несанкціоноване втручання в його роботу, порушення механічних та електронних пломб, механічне пошкодження приладів та елементів вузла обліку, закінчення терміну дії держповірки, сумнівні показники тощо), обсяг теплової енергії визначається теплопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

Відповідно до п.п.6.2 - 6.4 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов"язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за теплову енергію.

П.6.7 договору встановлено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою : вул.Адмірала Нахімова, 4, телефони 33-00-65, 34-44-72 документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам податку на додану вартість).

Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п"яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача, при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов"язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п.6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем у господарському суді.

Відповідно до п.п.10.1, 10.4 договір діє до 01.04.2008 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про його розірвання.

Сторонами підписано додаток №1 до договору "Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу".

Матеріали справи свідчать також і про те, що позивачем у період січень, квітень 2016 року відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 2148грн.44коп., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії до договору.

На оплату відпущеної теплової енергії за вказаний період, відповідачу виставлені рахунки на оплату.

Направлення рахунків на оплату та актів приймання - передачі теплової енергії за спірний період підтверджується відповідними реєстрами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте в строки, передбачені договором, відповідач оплату теплової енергії у повному обсязі не здійснив.

Згідно з банківською випискою від 12.03.2018 відповідач здійснив оплату наданих позивачем послуг на суму 4966грн.07 коп. з призначенням платежу "За теплову енергію, згідно рах. 202143".

Станом на дату оплати сплачена відповідачем сума перевищувала наявну у відповідача заборгованість, її частина, у розмірі 250грн.68 коп. була зарахована як оплата наданих послуг за січень 2016 року.

На адресу відповідача позивачем направлена претензія №1503/05-юр від 19.12.2017 щодо погашення заборгованості за договором.

Листом №971/09 від 01.06.2018 на адресу відповідача були повторно направлені акти та рахунки за спірний період.

Однак, погашення заборгованості у повному обсязі відповідач не здійснив.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення концерну "Міські теплові мережі" з позовом до господарського суду про стягнення з фізичної особи-підприємця Бовкуна П.М. заборгованості по оплаті вартості відпущеної теплової енергії в сумі 1897грн.76коп. та трьох процентів річних в сумі 133грн.32коп., нарахованих за період з 20.02.2016 по 25.06.2018р.р..

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: невиконання відповідачем зобов"язань за договором купівлі-продажу теплової енергії №202143 від 01.01.2007 в частині повної ї своєчасної оплати вартості відпущеної йому у січні, квітні 2016 року теплової енергії та ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростовували таке невиконання господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню .

Тому підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника визнані колегією суддів необґрунтованими.

Так, ч.1 ст.74, ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку, обставини щодо занизької температури в приміщенні кафе протягом січня 2016 року в установленому зазначеними вище процесуальними нормами порядку скаржником не доведені, належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин не надані.

Зокрема, відсутні в матеріалах справи докази скликання скаржником комісії за участю представників Держенергонагляду, проектної, експлуатаційної та теплопостачальної організацій для встановлення факту незадовільної роботи систем теплопостачання, як встановлено п.п.3.1.6 п.3.1 договору №202143 від 01.01.2007.

Крім того, у разі підтвердженого належним чином факту неявки 06.01.2016 інспектора Івлєвої І.І. на усний виклик, скаржник не був позбавлений можливості складення акту у присутності представника уповноважених органів місцевого самоврядування, що також передбачено вказаним пунктом договору.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що спосіб виклику представника теплопостачальної організації не впливає на реалізацію скаржником права по складенню відповідних актів.

Посилання скаржника на необізнаність його про існування справи визнані колегією суддів безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що конверти з ухвалами господарського суду від 27.07., 28.08., 18.09, 16.10, 13.11.2018 повернуті відділенням поштового зв"язку на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Вказані ухвали були надіслані скаржнику за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Отже, неотримання скаржником кореспонденції, яка направлялася судом на його адресу, зумовлено суб"єктивними причинами і залежало лише від волі самого скаржника. Таким чином, останнім відповідно до вимог ст.74 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що господарським судом було порушено норми процесуального права щодо повідомлення його про час та місце розгляду справи господарським судом.

Також слід зазначити, що при зверненні з позовом концерном "Міські теплові мережі" були надані докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу фізичної особи-підприємця Бовкуна П. М.(а.с.6, 7).

Вказані обставини скаржником не спростовані.

За змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Скаржник не був позбавлений об'єктивної можливості дізнатися про рух поданого позову, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, однак наданими йому процесуальними правами не скористалася.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2018 у справі №908/1455/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови з підстав, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;

- повна постанова складена 09.04.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Кощеєв

Суддя Е.В.Орєшкіна