СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Справа № 922/396/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

секретар судового засідання Рудик Т.С.

за участю представників сторін:

від позивача : без участі представника

від відповідача : не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нестеренка Олександра Юрійовича, с.Устимівка Васильківського району Київської області (вх. № 729 Х/1)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р., підписано 18.02.2019р. (суддя Погорелова О.В.)

у справі № 922/396/19,

за позовом Фізичної особи-підприємця Нестеренка Олександра Юрійовича, с.Устимівка Васильківського району Київської області

до ОСОБА_3, м.Харків (поштова адреса: АДРЕСА_1)

про стягнення 53 425,39 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Нестеренко Олександр Юрійович, с.Устимівка Васильківського району Київської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3, м.Харків (поштова адреса: АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості у розмірі 53 425,39 грн., в т.ч.: 37 746,94 грн. основний борг, 12 681,45 грн. інфляційні втрати, 2 997,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ОСОБА_3 прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу від 07.06.2016р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2019 року у справі №922/396/19 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Нестеренко Олександру Юрійовичу у відкритті провадження у справі, на підставі пункту 1 частини 1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України. Роз'яснено заявнику, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Повернуто позовну заяву та додані до неї документи.

Судом першої інстанції зазначено, що позовну заяву пред'явлено до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання у зв'язку з припиненням її 25.01.2018, і у спорі, що належить не до корпоративних, а до цивільних спорів, тому дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а віднесена до юрисдикції цивільного суду. Зауважено, що предметом даного спору є вимога про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, укладеним з фізичною особою.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Фізична особа-підприємець Нестеренко Олександр Юрійович звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019 року про відмову у відкритті провадження у справі №922/396/19 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; просив розгляд скарги здійснювати без участі скаржника.

Апелянт вважає прийняту судом ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена із порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позову стосуються спору, що виник у зв'язку із здійсненням господарської діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця, яким на момент подання позовної заяви припинено підприємницьку діяльність. Спір у даній справі виник при виконанні господарського договору купівлі-продажу від 07.06.2016р., зі змісту якого вбачається про його укладення з ФОП ОСОБА_3, про що свідчить преамбула договору, в якій вказано, що покупець (ОСОБА_3) діє на підставі Свідоцтва (про державну реєстрацію ФОП); п.п.5.5, 5.6, 9.4, 10.1; розділ 12 договору «реквізити сторін», де зазначено номер запису НОМЕР_1 та дата державної реєстрації 21.07.2010р. ФОП ОСОБА_3; пп.3.4.3, п.3.4 договору, яким передбачено обов'язок покупця ФОП ОСОБА_3 повернути товар - у випадку дострокового розірвання чи закінчення дії договору. Зі змісту накладної №7 також вбачається, що отримувачем є ФОП ОСОБА_3

Зауважив, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.01.2019р. у справі №645/3621/18 відмовлено у відкритті провадження, оскільки суд дійшов висновку, що справа за позовом фізичної особи підприємця Нестеренка О.Ю. про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором купівлі-продажу товару - не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги позивача, як фізичної особи-підприємця стосуються спору, що виник у зв'язку із здійсненням господарської діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця, який на момент подання позову припинив підприємницьку діяльність.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019р. у справі №922/396/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нестеренка Олександра Юрійовича на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі №922/396/19, встановлено строк для подання ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу; зобов'язано ФОП Нестеренка Олександра Юрійовича надати Східному апеляційному господарському суду матеріали позовної заяви за вих. № " 1-ПЗ" від 08.02.2019 р. на 30 арк. зі штампом вхідної кореспонденції господарського суду Харківської області (вх. № 396/19 від 12.02.2019р.), які було повернуто ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі № 922/396/19. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Нестеренка Олександра Юрійовича на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі №922/396/19 призначено на 09.04.2019р. о 12:30 год.

На виконання ухвали суду від 11.03.2019р. від апелянта надійшли витребувані позовні матеріали.

Сторони не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Явка представників сторін не визнавалася судом обов'язковою.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу в межах наведених в ній вимог та доводів, перевіривши юридичну оцінку обставин та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб'єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб'єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб'єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб'єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 53 425,39 грн. заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу від 07.06.2016р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.01.2018р. було внесено запис №3123983 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що предметом даного спору є вимога про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, укладеного з фізичною особою.

Так, з поданих позивачем матеріалів вбачається, що 07.06.2016р. між ФОП Нестеренко Олександром Юрійовичем (далі-продавець), що діє на підставі свідоцтва про реєстрацію, та ОСОБА_3 (далі-покупець), що діє на підставі свідоцтва, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1,п.1.2 якого, продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця вироби (товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Асортимент виробів обумовлюється накладними, які є невід'ємною частиною даного договору.

Розділом 10 договору сторони обумовили умови використання даних сторін. Інформація, зазначена сторонами в розділі договору «Юридичні адреси й реквізити сторін» (паспортні дані, ідентифікаційний код, поштова адреса, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, дані щодо системи оподаткування фізичної особи-підприємця, номер засобу зв'язку, електронна адреса, тощо) є його персональними даними.

Зі змісту розділу 12 договору «реквізити сторін», продавцем визначено ФОП Нестеренко О.Ю., свідоцтво НОМЕР_2 від 10.07.2003р., покупцем - ОСОБА_3, свідоцтво НОМЕР_1 від 21.07.2010р.

Відповідно до видаткової накладної №6/7 від 07.06.2016р. отримувачем за договором поставки є ФОП ОСОБА_3

Отже, аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір виник з виконання договору купівлі-продажу, укладеного між ФОП Нестеренко О.Ю. та ФОП ОСОБА_3

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку(ст. 173 Господарського кодексу України).

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов'язання (господарські зобов'язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб'єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов'язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України не відповідає наведеним вище нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, як зазначено апелянтом, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.01.2019р. у справі №645/3621/18 йому відмовлено у відкритті провадження, оскільки справа за позовом фізичної особи-підприємця Нестеренка О.Ю. про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором купівлі-продажу товару - не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв'язку з тим, що вимоги позивача, як фізичної особи-підприємця стосуються спору, що виник у зв'язку із здійсненням господарської діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця, який на момент подання позову припинив підприємницьку діяльність.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 по справі № 9-зп).

Згідно резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Отже, Фізична особа-підприємець Нестеренко Олександр Юрійович правомірно звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 53 425,39 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у відкритті провадження у справі, зробивши висновок, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з приписами ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

За результатами апеляційного провадження, Східним апеляційним господарським судом встановлено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. ст. 271, 280 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі № 922/396/19 та передання справи на розгляд до господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нестеренка Олександра Юрійовича, с.Устимівка Васильківського району Київської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі № 922/396/19 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі №922/396/19 - скасувати.

Справу №922/396/19 передати на розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.04.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 15.04.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян