ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08.04.2019м. ДніпроСправа № 904/870/19

Суддя Бєлік В.Г. , розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс", м. Харків

про стягнення 720392,40 грн

СУТЬ СПОРУ:

06.03.2019 Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення основного боргу в сумі 600327,00 грн. та штрафу в сумі 120065,40 грн., нарахованих ним із посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (у новій редакції) №12/02-5705-ОД, укладеного 18.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області та відповідачем.

Ухвалою суду від 11.03.2019 залишено позовну заяву вих. №186 від 01.03.2019 Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс" про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого чи іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5705-ОД від 18.02.2016 - без руху. Надати Державному підприємству "Дніпровський електровозобудівний завод" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

26.03.2019 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, однак підтвердження сплати судового збору позивачем не надано суду, але останній просить суд відстрочити сплату судового збору.

У прохальній частині заяви позивач просить суд відстрочити сплату судового збору, посилаючись на арешт усіх банківських рахунків Держаного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" на підставі постанови Відділу примусового виконанняі рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП №53844807 від 14.09.2018.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 01.01.2019 розмір 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

З огляду на прохальну частину позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, за які він мав сплатити судовий збір у встановленому Законом розмірі у сумі 10 805,89 грн. відповідно до ціни позову - 720 392,40 грн. (600 327,00 грн. + 120065,40 грн.).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру, проте, докази по сплаті судового збору позивачем не надано.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З огляду на те, що в порушення приписів п.2 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України позивачем не додано доказів сплати судового збору у розмірі 10 805,89 грн., ухвалою господарського суду 11.03.2019 по справі №904/870/19 (суддя Воронько В.Д.) позов Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання відповідних доказів сплати судового збору.

Крім того, в ухвалі від 11.03.2019 судом роз'яснено заявнику, що у тому випадку, якщо заявник не усуне всі недоліки у встановлений судом строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута без розгляду особі, яка звернулась з вищевказаним позовом.

26.03.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, за змістом якої Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" просить суд:

- відстрочити сплату судового збору у справі №904/868/19 до ухвалення рішення господарським судом Дніпропетровської області за позовом Державного підприємства Дніпровський електровозобудівний завод до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХСТАНДАРТ - ПЛЮС про стягнення заборгованості за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5768-ОД від 18.02.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Воронько В.Д. у відрядженні, позовна заява Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" за вих.№185 від 01.03.2019 передана на розгляд судді Бєлік В.Г. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019.

Як вбачається з наданої позивачем заяви від 26.03.2019, в обґрунтування вимог щодо відстрочення салати судового збору позивач зазначає про арешт усіх банківських рахунків Державного підприємства Дніпровський електровозобудівний завод на підставі Постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у дніпропетровській області ВП №53844807 від 14.09.2018. Разом з тим, як на підставу відстрочення сплати судового збору, позивач посилається на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №910/3406/18 про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Дніпровський електровозобудівний завод.

Суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору та поверненні позову без розгляду з наступних підстав.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо сплати судового збору.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

У розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

В контексті статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення та звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду. До того ж, ця стаття містить виключний перелік підстав для розстрочення/відстрочення сплати судового збору.

Дослідивши подану заяву, суд зазначає, що за змістом ст.8 Закону України "Про судовий збір", обставини, пов'язані з банкрутством підприємства позивача та арештом рахунків позивача не є підставою для відстрочення сплати судового збору, унеможливлює відстрочення сплату судового збору з підстав, визначених позивачем, а тому заява позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

За викладених обставин, недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позивачем не усунуто.

Згідно ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ч. 4 ст. 174, ст. 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток: - позовна заява з додатками.

Суддя ОСОБА_1