РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2019Справа № 910/17069/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" (03115, місто Київ, Святошинський район, вулиця М. Котельникова, будинок 1, квартира 42; ідентифікаційний код 38440953)

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Мельникова, будинок 31; ідентифікаційний код 00131305)

про стягнення 345 165,37 грн,

без виклику (повідомлення) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 345 165,37 грн, з яких 329 795,76 грн - основний борг, 5 513,15 грн - 3% річних, 9 856,46 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором постачання № 532/ДМТЗ-17 від 19.05.2017 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17069/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частин 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи копії ухвали від 19.12.2018 про відкриття провадження у справі були направлені сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення та були отримані уповноваженою особою позивача 22.12.2018, уповноваженою особою відповідача - 24.12.2018, що підтверджено наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 608 та 616 відповідно.

17.01.2019 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявник просив поновити строк для подання відзиву з підстав великої завантаженості працівників дирекції відповідача з правового забезпечення внаслідок зменшення чисельності персоналу.

Відповідно до положень статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Розглянувши заявлене у відзиві клопотання про поновлення строку для подання відзиву суд визнав причини пропуску відповідачем процесуального строку поважними та, враховуючи, що відповідачем було дотримано вимог процесуального законодавства поновлює строк для подання відзиву на позов.

30.01.2019 до канцелярії суду надійшла відповідь позивача на відзив.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" в якості покупця (далі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" в якості постачальника (далі - позивач, постачальник) було укладено Договір постачання № 532/ДМТЗ-17 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти та оплатити такий товар, а саме: код ДК 021:2015:18424 Рукавички (рукавички різні) (далі - Товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією наведеною у пункті 1.1 Договору.

Якість Товару має відповідати вимогам діючих стандартів, технічних умов, визначеним у Специфікації, не матиме недоліків та дефектів (пункт 2.1 Договору).

У пункті 2.2 Договору сторони погодили, що приймання Товару має здійснюватися відповідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" в часині, що не суперечить Договору.

Про невідповідність отриманого Товару покупець, згідно пункту 2.3 Договору, повідомляє постачальника за кількістю - протягом 24 годин, за якістю - протягом 10 календарних днів з дати поставки Товару і проведення вхідного контролю, з оформленням документів відповідно до законодавства України та внутрішніх документів покупця.

Відповідно до пункту 2.8 Договору встановлено, що Товар вважається поставленим комплектним, якщо у поставленому Товарі наявні всі складові елементи (комплектуючі), завдяки яким покупцеві забезпечується належне його використання та на дату поставки Товару постачальник надав покупцю повний комплект документів, передбачений пунктом 5.6 Договору.

У разі поставки постачальником некомплектного Товару покупець має право вимагати від постачальника доукомплектування Товару протягом 14 календарних днів з направлення покупцем відповідної письмової вимоги, а у випадку поставки неякісного Товару - постачальник зобов'язаний провести заміну Товару за свій рахунок протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення покупця (пункт 2.9 Договору)

Розділом 5 Договору сторони погодили умови поставки Товару, зокрема, строк поставки Товару становить 10 робочих днів після відправлення письмової заявки покупцем. Поставка Товару здійснюється на умовах DDP, згідно з правилами "Інкотермс" у редакції 2000 року. Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних. При поставці постачальник надає покупцю одночасно з Товаром, що поставляється, видаткову накладну на Товар, що поставляється, товарно-транспортну накладну, сертифікат відповідності (у разі якщо Товар підлягає обов'язковій сертифікації), висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, акт приймання-передавання Товару. Зазначені товаросупроводжувальні документи надаються постачальником у повній мірі, у належному стані, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України та такими, що відповідають технічним та якісним характеристикам Товару, що постачається за Договором.

Відповідно до пунктів 6.14 та 6.2.3 Договору покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар, водночас, має право повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (відсутність печатки, підписів тощо).

Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що протягом лютого-березня 2018 року позивачем було здійснено поставку Товару на загальну суму 329 795,776 грн, що підтверджено належним чином завіреними копіями 22 (двадцяти двох) видаткових накладних, підписаних без зауважень щодо кількості, комплектності або якості представниками сторін. Відповідно до даних видаткових накладних поставку було здійснено на підставі Договору № 532/ДМТЗ-17 від 19.05.2017.

Відповідач свого обов'язку щодо здійснення оплати за отриманий Товар не виконав.

Водночас, у своєму відзиві відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем умов Договору оскільки до матеріалів позовної заяви не додано доказів, які підтверджують отримання Товару уповноваженими представниками відповідача. Зокрема, відсутні довіреності на представників чиї підписи наявні в накладних, а самі накладні не містять відтисків печатки відповідача. Також відповідач зазначив, що позивач, в порушення вимог пункту 5.6 Договору не надавав всі товаросупровідні документи, що відповідно до пункту 4.3 Договору є підставою для затримання оплати за Товар.

У відповіді на відзив позивач надав довіреності на представників, якими було отримано Товар, а також навів свої заперечення проти тверджень відповідача щодо відсутності відтисків печатки відповідача на накладних та факту ненадання повного комплекту товаросупровідних документів.

Судом також встановлено, що з метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості за договорами, зокрема і за Договором № 532/ДМТЗ-17 від 19.05.2017.

Відповідач відповів на претензію листом № 63/4-4018 від 10.07.2018, в якому наявність заборгованості визнав та повідомив про намір виконати свій обов'язок щодо оплати.

Проте, вимога позивача щодо сплати заборгованості виконана не була, грошові кошти в рахунок погашення суми наявної заборгованості на користь позивача не надходили, і останній звернувся із даним позовом до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

Враховуючи, що у накладних, за якими було здійснено поставку Товару сторони посилалися на Договір № 532/ДМТЗ-17 від 19.05.2017, суд вбачає, що сторонами було у спрощений спосіб продовжено зазначений договір поставки.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, сторонами умовами пункту 4.1 Договору погоджено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого йому Товару протягом 60 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 Договору.

З матеріалів справи вбачається, та сторонами не заперечується факт поставки позивачем Товару відповідачу на загальну суму 329 795,76 грн, відповідно до наступних видаткових накладних:

- № 53 від 12.01.2018 на суму 17 198,52 грн;

- № 473 від 08.02.2018 на суму 11 847,36 грн;

- № 472 від 08.02.2018 на суму 7 502,16 грн;

- № 477 від 12.02.2018 на суму 7 292,64 грн;

- № 485 від 13.02.2018 на суму 4 212,00 грн;

- № 484 від 13.02.2018 на суму 3 739,68 грн;

- № 475 від 15.02.2018 на суму 17 613,12 грн;

- № 474 від 15.02.2018 на суму 13 102,32 грн;

- № 483 від 16.02.2018 на суму 11 940,00 грн;

- № 478 від 16.02.2018 на суму 5 141,76 грн;

- № 476 від 16.02.2018 на суму 8 360,16 грн;

- № 239 від 16.02.2018 на суму 87,60 грн;

- № 914 від 22.03.2018 на суму 50 401,56 грн;

- № 912 від 22.03.2018 на суму 19 080,60 грн;

- № 913 від 22.03.2018 на суму 40 469,64 грн;

- № 917 від 22.03.2018 на суму 36 045,48 грн;

- № 922 від 23.03.2018 на суму 4 043,28 грн;

- № 915 від 23.03.2018 на суму 17 557,08 грн;

- № 921 від 23.03.2018 на суму 2 790,00 грн;

- № 916 від 23.03.2018 на суму 27 792,96 грн;

- № 919 від 23.03.2018 на суму 5 809,44 грн;

- № 918 від 23.03.2018 на суму 17 768,40 грн.

Всі зазначені вище видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та містять зазначення прізвища та ініціалів осіб, які підписали, а також посилання на довіреності на підставі яких вони діяли. Накладні підписані без жодних зауважень та приміток, належним чином завірені копії довіреностей на представників відповідача, які підписали накладні подані позивачем разом з відповіддю на відзив.

Щодо твердження відповідача про відсутність відтисків його печатки на деяких накладних, суд зазначає наступне.

Абзац 3 частини 2 статті 207 ЦК України, який передбачав, що обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін було виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами - підприємцями" від 23.03.2017 № 1982-VIII. Зазначений закон набрав чинності 19.07.2017, а отже перелічені вище накладні є належним доказом отримання Товару уповноваженими представниками відповідача.

Твердження відповідача про ненадання йому всіх товаросупровідних документів, які передбачені розділом 5 Договору матеріалами справи не підтверджено з огляду на наведене нижче.

Відповідно до пункту 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою № П-7 від 25.04.1966 передбачено обов'язок складання акту про фактичну якість та комплектність продукції, в якому зазначається які саме документи відсутні.

Водночас, до матеріалів справи сторонами не надано жодних актів, якими зафіксовано та підтверджено факт ненадання постачальником (позивачем) покупцю (відповідачу) повного комплекту товаросупровідних документів.

Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього підстав для затримки оплати Товару на підставі пункту 4.3. Договору, а строк оплати отриманого Товару за переліченими накладними є таким, що настав.

Також з матеріалів справи вбачається факт визнання відповідачем наявної заборгованості за отриманий Товар, зокрема і за спірним Договором.

Внаслідок невиконання обов'язку оплати за отриманий Товар у відповідача обліковується заборгованість за Договором в сумі 329 795,76 грн.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що строк виконання обов'язку з оплати поставленого Товару настав, сума боргу відповідача, яка складає 329 795,76 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім суми основної заборгованості позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 9 856,46 грн інфляційних втрат та 5 513,15 грн 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості на підставі пункту 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його правомірність та арифметичну правильність, а, отже, позовні вимоги про стягнення з покупця 3% в сумі 5 513,15 грн та 9 856,46 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 345 165,37 грн, з яких 329 795,76 грн основний борг, 9 856,46 грн інфляційні втрати та 5 513,15 грн 3 % річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 345 165,37 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Мельникова, будинок 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" (03115, місто Київ, Святошинський район, вулиця М. Котельникова, будинок 1, квартира 42; ідентифікаційний код 38440953) 329 795,76 грн (триста двадцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто п'ять гривень 76 копійок) основного боргу, 9 856,46 грн (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість гривень 46 копійок) інфляційних втрат, 5 513,15 грн (п'ять тисяч п'ятсот тринадцять гривень 15 копійок) 3 % річних та 5 177,48 грн (п'ять тисяч сто сімдесят сім гривень 48 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ