ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.04.2019р. Справа №905/1435/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод»,

м.Краматорськ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех», м.Москва,

Російська Федерація

про стягнення заборгованості в сумі 23337524 руб., що станом на 27.07.2018р. складає 9888781,36 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех», м.Москва, Російська Федерація, про стягнення заборгованості в сумі 23337524,00 руб., у тому числі основний борг 13696500,00 руб., три проценти річних в сумі 247499,00 руб., пеня в сумі 9393525,00 руб., що станом на 27.07.2018р. (дату подання позовної заяви) складає 9888781,36 грн., з яких основна заборгованість в сумі 5803601,69 грн., три проценти річних в сумі 104872,46 грн., пеня в сумі 3980307,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за контрактом №28/51-15 від 27.03.2017р. в частині сплати вартості отриманого товару.

04.09.2018р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог №009/юр-714 від 30.08.2018р.

Частина п.1 ст.55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Статтею 124 Конституції України проголошено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно п.10.3 контракту №28/51-15 від 27.03.2017р. усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути із даного контракту, по яким сторони не можуть достягнути згоди одне з одним, підлягають розгляду в Арбітражному (Господарському) суді за місцем знаходження позивача згідно Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992р., підписаної державами-учасницями СНД. До контракту застосовуються норми матеріального права України.

Враховуючи викладене, умови п.10.3 контракту №28/51-15 від 27.03.2017р., а також ті обставини, що місцем знаходження позивача є м.Краматорськ, Донецької області, дана справа підвідомча та підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Статтею 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, укладеної урядами держав-учасниць СНД (20.03.1992р. Київ), встановлено, що компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов'язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.

Україна та Російська Федерація також приєдналися до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965р.), згідно зі ст.3 якої передбачено направлення прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

За таких обставин, керуючись абз.8 п.8 розяснень Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002р. N04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» господарський суд Донецької області звернувся за наданням правової допомоги шляхом направлення судового доручення до Арбітражного суду міста Москви про вручення позовної заяви №009/юр-602 від 27.07.2018р., заяви про уточнення позовних вимог №009/юр-714 від 30.08.2018р., ухвал суду від 02.08.2018р., 04.09.2018р., 24.09.2018р. по справі №905/1435/18 стороні-нерезиденту (відповідачу) - господарюючому субєкту Російської Федерації.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.09.2018р. провадження по справі зупинено до отримання повідомлення про вручення позовної заяви №009/юр-602 від 27.07.2018р., ухвал суду від 02.08.2018р., 04.09.2018р., 24.09.2018р. по справі №905/1435/18 стороні-нерезиденту ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех» (відповідачу) господарюючому субєкту Російської Федерації шляхом Арбітражного суду міста Москви.

08.10.2018р. господарським судом Донецької області направлено судове доручення до Арбітражного суду разом із позовною заявою №009/юр-602 від 27.07.2018р. нотаріально засвідченою на російську мову в 2-х примірниках, копією заяви про уточнення позовних вимог №009/юр-714 від 30.08.2018р. нотаріально засвідченою на російську мову в 2-х примірниках, копією ухвал суду від 02.08.2018р., 04.09.2018р., 24.09.2018р. нотаріально засвідченими на російську мову в 2-х примірниках, підтвердженням про вручення документів в 2-х примірниках.

12.02.2019р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла ухвала Арбітражного суду м.Москви від 10.12.2018р. по справі №А40-25-257359/2018-25-2144. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що у призначене Арбітражним судом м.Москви судове засідання на 10.12.2018р. представник ТОВ «АМ Энерготех» (відповідач) не з'явився, конверт з ухвалою від 06.11.2018р. про виклик до суду повернутий на адресу Арбітражного суду м.Москви за закінченням терміну зберігання. Згідно з резолютивною частиною ухвали Арбітражного суду м.Москви від 12.02.2019р. по справі №А40-25-257359/2018-25-2144 судове доручення господарського суду Донецької області визнано таким, що не можливо виконати з незалежних від суду причин.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.02.2019р. поновлено провадження у справі №905/1435/18; продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/1435/18 на 30 днів; підготовче судове засідання призначене на 12.03.2019 року о 12:00 год.

12.03.2019р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог №009-юр-165 від 11.03.2019р., у звязку з частковою оплатою відповідача 26.02.2019р., та відповідно погашенням заборгованості по рахункам №2-170412 від 09.08.2017р. на суму 1170000,00 руб, №2-170383 від 19.07.2017р. на суму 1171800,00 руб.

Ухвалою суду від 12.03.2019р. відкладено підготовче засідання на 21.03.2019 року об 11:15 год.

21.03.2019р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог №009/юр-201 від 20.03.2019р., в якій останній зменшив суму основного боргу на 2341800,00 руб., три проценти річних на 54447,00 руб., пеню на 1756350,00 руб. та заявив про стягнення з відповідача 20063777,00 руб., у тому числі основний борг в сумі 11354700,00 руб., три проценти річних в сумі 193052,00 руб., пеня в сумі 8516025,00 руб., що станом на 20.03.2019р. (дату заяви про зменшення позовних вимог) складає 8465728,69 грн., з яких основна заборгованість в сумі 4791012,66 грн., три проценти річних в сумі 81456,54 грн., пеня в сумі 3593259,49 грн. Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд повернути надмірно сплачений судовий збір.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд приймає зменшення позовних вимог та розглядає вимоги позивача відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог №009/юр-201 від 20.03.2019р.

Ухвалою суду від 23.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.04.2019 року об 11:15 год.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех» зареєстроване за адресою: 115230, Російська Федерація, м.Москва, Електролітний проїзд, буд.3, споруда 12., за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення кореспонденції від 12.09.2018р. та поштові конверти, які було повернуто поштовою установою на адресу суду з приміткою «за незатребувальністю» від 25.02.2019р., тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

При цьому судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті, а отже, неявка відповідача у судові засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

27.03.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех» (відповідач, покупець) було підписано №28/51-15.

Сторонами до контракту №28/51-15 від 27.03.2015р. підписані та скріплені печатками додаткові угоди №4 від 01.04.2016р., №11 від 09.08.2016р., №13 від 28.10.2016р., №15 від 19.12.2016р., №18 від 13.02.2017р., №20 від 31.03.2017р., №21 від 16.06.2017р., 25.07.2017р., 30.08.2017р., 21.09.2017р.

Пунктом 1.1 контракту, в редакції додаткової угоди №21 від 16.06.2017р. встановлено, що на основі даного контракту постачальник зобовязаний поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в специфікаціях №1 (додаток №1), №2 (додаток №3), №3 (додаток №5), №4 (додаток №7), №5 (додаток №9), №6 (додаток №11), №7 (додаток №13), №8 (додаток №15), №9 (додаток №17), №10 (додаток №19), №11 (додаток №21), №12 (додаток №23), №13 (додаток №25), №14 (додаток №26), №15 (додаток №27) які є невідємними частинами даного контракту.

Згідно п.1.2 контракту вид продукції: енергетичне обладнання.

Згідно п.2.1 контракту, в редакції додаткової угоди №15 від 19.12.2016р. продукції, що поставляється по даному контракту повинна відповідати прийнятими до виконання кресленням, технічним умовам поставки (додаток №2, додаток №4, додаток №6, додаток №8, додаток №10, додаток №12, додаток №14, додаток №16, додаток №18, додаток №20, додаток №22, додаток №24) погодженими з покупцем які є невідємними частинами контракту.

Відповідно до п.3.1 контракту, в редакції додаткової угоди №21 від 16.06.2017р. ціни на продукцію, яка поставляється по даному контракту, вказані в специфікаціях №1 (додаток №1), №2 (додаток №3), №3 (додаток №5), №4 (додаток №7), №5 (додаток №9), №6 (додаток №11), №7 (додаток №13), №8 (додаток №15), №9 (додаток №17), №10 (додаток №19), №11 (додаток №21), №12 (додаток №23), №13 (додаток №25), №14 (додаток №26), №15 (додаток №27). Ціна по специфікаціям №1 (додаток №1), №2 (додаток №3), №3 (додаток №5), №4 (додаток №7), №5 (додаток №9), №6 (додаток №11), №7 (додаток №13), №8 (додаток №15), №9 (додаток №17), №10 (додаток №19), №11 (додаток №21), №12 (додаток №23), №13 (додаток №25), №14 (додаток №26), №15 (додаток №27) встановлена на умовах FCA Краматорськ згідно «Інкотермс» 2010р.».

Валюта контракту рубль РФ (п.3.2 контракту).

За умовами п.3.3 контракту, в редакції додаткової угоди №25 від 21.09.2017р., загальна сума даного контракту складає 68448107 рублів РФ.

Відповідно до п.6.1 контракту в редакції додаткової угоди №4 від 01.04.2016р. постачальник зобовязаний поставити продукцію по даному контракту протягом 4 календарних місяців з дати підписання контракту або відповідної додаткової угоди та отримання оплати за продукцію у формі авансу в розмірі у відповідності до пункту 4.2 даного контракту. Поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA Краматорськ згідно «Інкотермс» 2010р. Датою поставки вважається дата оформлення CMR.

За умовами п.6.3 контракту з відвантаженою продукцією постачальник по електронній адресі протягом 3 днів направляє наступні документ:

- пакувальний лист, вкладається в кожне відвантажувальне місце;

- сертифікат походження;

- рахунок-фактури;

- сертифікат якості по EN 10204/3.1.

Згідно п.10.1 контракту в редакції додаткової угоди №11 від 09.08.2016р. даний контракт вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2018 року.

Крім того, сторонами до контракту було підписано та скріплено печатками специфікації №11, 12, 13, 14, 15, які є відповідними додатками до контракту №28/51-15 від 27.03.2015р.

На виконання контракту №28/51-15 від 27.03.2015р. та специфікацій №№11, 13, 14 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 15192000,00 руб., що підтверджується:

- видатковою накладною №АМ1707079 від 19.07.2017р. на суму 1302000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№0025304 від 19.07.2017р., митною декларацією UA700010/2017/103467;

- видатковою накладною №АМ1708038 від 08.08.2017р. на суму 1300000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№365084 від 08.08.2017р., митною декларацією UA700010/2017/104026;

- видатковою накладною №АМ1708037 від 08.08.2017р. на суму 1420000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№191626 від 08.08.2017р., митною декларацією UA700010/2017/104028;

- видатковою накладною №АМ1709142 від 27.09.2017р. на суму 2640000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№191644 від 27.09.2017р., митною деклараціє UA700010/2017/105293;

- видатковою накладною №АМ1710102 від 23.10.2017р. на суму 4304000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№191644 від 20.10.2017р., митною декларацією UA700010/2017/105918;

- видатковою накладною №АМ1711024 від 06.11.2017р. на суму 4226000,00 руб., міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№117000 від 06.11.2017р., митною декларацією UA700010/2017/106359.

Разом з тим, позивачем на оплату вказано товару було виставлено відповідачу наступні рахунки:

- рахунок №2-170383 від 20.07.2017р. на суму 1302000,00 руб.;

- рахунок №2-170412 від 09.08.2017р. на суму 1300000,00 руб.;

- рахунок №2-170411 від 09.08.2017р. на суму 1420000,00 руб.;

- рахунок №2-170489 від 27.09.2017р. на суму 2640000,00 руб.;

- рахунок №2-170554 від 23.10.2017р. на суму 4304000,00 руб.;

- рахунок №2-170581 від 07.11.2017р. на суму 4226000,00 руб.

Факт отримання від позивача товару за контрактом №28/51-15 від 27.03.2015р. на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.4.1 контракту в редакції додаткової угоди №4 від 01.04.2016р. форма оплати - авансовий платіж і наступна оплата. Оплата проводиться в рублях РФ шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника по реквізитам постачальника, вказаних в розділі 11 даного контракту. Всі витрати, повязані з перерахуванням грошових коштів по даному контракту на території країни постачальника сплачує постачальник, поза територією країни постачальника сплачує покупець.

Згідно п.4.2 контракту, в редакції додаткової угоди №4 від 01.04.2016р. покупець, після підписання контракту/додаткової угоди та отримання платіжного доручення постачальника, зобовязаний протягом 5 банківських днів з дати підписання контракту або додаткової угоди до контракту, але не пізніше 10 банківських днів з дати авансового рахунку перераховує аванс в розмірі 10% від вартості продукції, вказаної в конкретній специфікації (крім специфікації №2), який буде врахований у вартість останньої відвантаженої одиниці продукції, вказаної в конкретній специфікації.

Покупець зобовязаний протягом 5 банківських днів з дати підписання додаткової угоди №3 до контракту, але не пізніше 10 банківських днів з дати авансового рахунку перерахувати аванс в розмірі 30% від вартості продукції, вказаної в специфікації №2, який буде врахований у вартість останньої відвантаженої одиниці продукції, вказаної в специфікації №2.

При несвоєчасній оплаті авансового платежу строк поставки продукції переноситься на строк прострочки оплати.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач свої зобовязання передбачені п.4.2 контракту виконав та оплатив аванс у розмірі 10% від вартості продукції, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями банківських виписок.

16.05.2018р. позивач у звязку з порушення відповідачем своїх зобов'язань за контрактом №28/51-15 від 27.03.2017р. звернувся до відповідача з претензією №009/Юр-402/30 на суму 24155761,65 руб., з яких основний борг в сумі 13696500,00 руб., пеня в сумі 9422388,00 руб., інфляція в сумі 829875,37 руб., три проценти в сумі 206998,28 руб. На підтвердження доказів відправлення вказаної претензії позивачем додано список №369 та фіскальний чек поштової установи ПАТ «УКРПОШТА» від 16.05.2018р.

Відповідач не надав відповіді на претензію.

У зв'язку з тим, що відповідач станом на 27.07.2018р. не сплатив рахунки за поставлений товар за контрактом №28/51-15 від 27.03.2017р. на загальну суму 13696500,00 руб., останній звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, протягом перебування справи у провадженні суду, у звязку зі здійсненням часткової оплати відповідача 26.02.2019р., та відповідно погашенням заборгованості по рахункам №2-170412 від 09.08.2017р. на суму 1170000,00 руб, №2-170383 від 19.07.2017р. на суму 1171800,00 руб. позивач неодноразово зменшував розмір позовних вимог та з урахуванням прийнятої судом останньої заяви про зменшення позовних вимог №№009/юр-201 від 20.03.2019р., до стягнення відповідачем заявлено основний борг в сумі 11354700,00 руб.

Згідно п.4.3 контракту, в редакції додаткової угоди №4 від 01.04.2016р. остаточний розрахунок в розмірі 90% вартості поставленої продукції, вказаної в конкретній специфікації (крім специфікації №2), проводиться по реквізитам постачальника, вказаних в розділі 11 даного контракту, протягом 30 банківських днів від дати рахунку фактури.

Остаточний розрахунок в розмірі 70% вартості поставленої продукції, вказаної в специфікації №2, проводиться по реквізитам постачальника, вказаним в розділі 11 даного контракту, протягом 30 банківських днів від дати рахунку-фактури.

Таким чином, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставлену продукцію:

- видатковою накладною №АМ1707079 від 19.07.2017р. (рахунок №2-170383 від 20.07.2017р.) в строк до 01.09.2017р.

- видатковою накладною №АМ1708038 від 08.08.2017р. (рахунок №2-170412 від 09.08.2017р.) в строк до 21.09.2017р.

- видатковою накладною №АМ1708037 від 08.08.2017р. (рахунок №2-170411 від 09.08.2017р.) в строк до 21.09.2017р.

- видатковою накладною №АМ1709142 від 27.09.2017р. (рахунок №2-170489 від 27.09.2017р.) в строк до 09.11.2017р.

- видатковою накладною №АМ1710102 від 23.10.2017р. (рахунок №2-170554 від 23.10.2017р.) в строк до 04.12.2017р.

- видатковою накладною №АМ1711024 від 06.11.2017р. (рахунок №2-170581 від 07.11.2017р.) в строк до 19.12.2017р.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.526, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідачем свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості товару в сумі 11354700,00 руб. не виконані.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нарахована та предявлено до стягнення три проценти річних в загальній сумі 193052,00 руб., зокрема:

- за видатковою накладною №АМ1708038 від 08.08.2017р. (рахунок №2-170411 від 09.08.2017р.) на суму 1278000,00 руб. за період з 21.09.2017р. по 20.06.2018р. в сумі 28676,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1709142 від 27.09.2017р. (рахунок №2-170489 від 27.09.2017р.) на суму 2376000,00 руб. за період з 09.11.2017р. по 20.06.2018р. в сумі 43744,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1710102 від 23.10.2017р. (рахунок №2-170554 від 23.10.2017р.) на суму 3897300,00 руб. за період з 05.12.2017р. по 20.06.2018р. в суму 63425,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1711024 від 06.11.2017р. (рахунок №2-170581 від 07.11.2017р.) на суму 3803400,00 руб. за період з 20.12.2017р. по 20.06.2018р. в суму 57207,00 руб.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №АМ1708038 від 08.08.2017р. (рахунок №2-170411 від 09.08.2017р.), за видатковою накладною №АМ1709142 від 27.09.2017р. (рахунок №2-170489 від 27.09.2017р.) та наявністю арифметичних помилок.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку трьох процентів річних стягненню з відповідача на користь позивача підлягає три проценти річних в сумі 192751,88 руб., а решта вимог щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 300,12 руб. є неправомірною.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.5.1 контракту у випадку порушення строків оплати у відповідності з умовами даного контракту покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 3% від простроченої суми за кожну повну календарну неділю прострочення оплати.

Повна календарна неділя семиденний період в межах календарного року, починається з понеділка і закінчується неділею.

На підставі п.5.1 договору позивачем, з урахуванням заяви про зменшення розмірі позовних вимог №009/Юр-201 від 20.03.2019р. заявлено вимогу про стягнення пені в загальній сумі 8516025,00 руб., зокрема:

- за видатковою накладною №АМ1708038 від 08.08.2017р. (рахунок №2-170411 від 09.08.2017р.) на суму 1278000,00 руб. за 25 календарних неділь за період з 25.09.2017р. по 20.06.2018р. в сумі 958500,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1709142 від 27.09.2017р. (рахунок №2-170489 від 27.09.2017р.) на суму 2376000,00 руб. за 25 календарних неділь за період з 13.11.2017р. по 06.05.2018р. в сумі 1782000,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1710102 від 23.10.2017р. (рахунок №2-170554 від 23.10.2017р.) на суму 3897300,00 руб. за 25 календарних неділь за період з 04.12.2017р. по 27.05.2018р. в суму 2922975,00 руб.

- за видатковою накладною №АМ1711024 від 06.11.2017р. (рахунок №2-170581 від 07.11.2017р.) на суму 3803400,00 руб. за 25 календарних неділь за період з 25.12.2017р. по 17.06.2018р. в суму 2852550,00 руб.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд визнає його є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам справи.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 300,12 руб. є неправомірним, вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 20063476,88 руб., у тому числі основний борг в сумі 11354700,00 руб., три проценти річних в сумі 192751,88 руб. та пеня в сумі 8516025,00 руб.

Судом враховано, що абз.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільних справах» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Позивачем у заяві про зменшення позовних вимог №009/юр-201 від 20.03.2019р. зазначений еквівалент суми основної заборгованості, трьох процентів річних та пені станом на 20.03.2019р. в розмірі 2,37 руб. на 1 грн., що за розрахунком позивача становить 8465728,69 грн., з яких основна заборгованість в сумі 4791012,66 грн., три проценти річних в сумі 81456,54 грн., пеня в сумі 3593259,49 грн.

Судом встановлено, що згідно даних з офіційного сайту Національного банку України (http://bank.gov.ua/) офіційний курс гривні до російського рубля станом на 20.03.2019р. складав: 4,223 руб. за 10 грн.

Тобто, грошовий еквівалент 1 гривні до 1 російського рубля станом на 20.03.2019р. становив = 2,9,00 (1/(4,223/10).

Таким чином, відповідачем не вірно зазначено грошовий еквівалент, у звязку із заокругленням, а як наслідок є значна похибка у розрахунку.

Отже, задоволена судом сума позовних вимог станом на 20.03.2019р. за офіційним курсом Національного банку України становить 8472806,29 грн., з яких основна заборгованість в сумі 4795089,74 грн., три проценти в сумі 81399,24 грн., пеня в сумі 3596317,31 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Як визначається п.3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011, з наступними змінами та доповненнями, ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (пункт 4 частини першої статті 55 ГПК); якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий - третій частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Як слідує з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві вказано ціну позову станом на 27.07.2018р. - 23337524,00 руб., що еквівалентно 9888781,36 грн.

Згідно даних з офіційного сайту Національного банку України (http://bank.gov.ua/) офіційний курс гривні до російського рубля станом на 27.07.2018р. складав: 4,6145 руб. за 10 грн.

Таким чином, вказана позивачем ціна позову 23337524,00 руб. станом на 27.07.2018р. складала еквівалент згідно офіційного курсу Національного банку України в сумі 10769100,45 грн. (а не 9888781,36 грн., як невірно було вказано позивачем).

Відтак, сума судового збору, яка підлягала сплаті за розгляд позовних вимог в сумі 10769100,45 грн., становила 161536,50 грн.

Позивачем згідно платіжного доручення №12740 від 27.07.2018р. сплачено 148331,72 грн.

Відтак, при зверненні з позовом було сплачено на 13204,78 грн. судового збору менше, ніж слід було сплатити, зважаючи на ціну позову у гривнях згідно офіційного курсу гривні до російського рубля згідно даних Національного банку України станом на 27.07.2018р.

Одночасно, позивач під час розгляду справи зменшував позовні вимоги, згідно останньої заяви про зменшення позовних вимог №009/юр-201 від 20.03.2019р. позивачем було заявлено до стягнення 20063777,00 руб., що за розрахунком офіційного курсу гривні до російського рубля згідно даних Національного банку України станом на 27.07.2018р (день сплати судового збору) становило 9258429,90 грн.

Отже, при подані заяви про зменшення позовних вимог від 20.03.2019р. підлягав сплаті позивачем судовий збір в сумі 138876,45 грн.

Таким чином, з підстав зменшення позивачем позовних вимог позивачу з Державного бюджету України згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» має бути повернуто частину судового збору, що його сплачено позивачем при поданні позову згідно платіжного доручення №12740 від 27.07.2018р., а саме судовий збір у розмірі 9455,27 грн. (148331,72 грн. (сума фактично сплаченого судового збору) - 138876,45 грн. (сума судового збору, що підлягала сплаті у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог).

Решта судового збору на підставі ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 13, 46, 74, 76, 120, 129, 236-241, 365, 367, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех», м.Москва, Російська Федерація про стягнення 20063777,00 руб., у тому числі основний борг в сумі 11354700,00 руб., три проценти річних в сумі 193052,00 руб., пеня в сумі 8516025,00 руб., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АМ Энерготех» (115230, Російська Федерація, м.Москва, Електролітний проїзд, буд.3, споруда 12, код ІПН НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5) основний борг в сумі 11354700,00 руб., три проценти річних в сумі 192751,88 руб. та пеню в сумі 8516025,00 руб., всього заборгованість в сумі 20063476,88 руб., що станом на 20.03.2019р. складає 8472806,29 грн., з яких основна заборгованість в сумі 4795089,74 грн., три проценти в сумі 81399,24 грн. та пеня в сумі 3596317,31 грн., судовий збір в сумі 138875,31 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Приватному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» (84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5) з державного бюджету України судовий збір в сумі 9455,27 грн., надлишково сплачений згідно платіжного доручення №12740 від 27.07.2018р.

В судовому засіданні 09.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 09.04.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина