РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/63/19
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 927/63/19, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

до відповідача: Комунального підприємства Прилукитепловодопостачання Прилуцької міської ради Чернігівської області,

вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

про стягнення 19841850,23 грн

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, адвокат, представник АТ «НАК «Нафтогаз України»

присутній у судовому засіданні: ОСОБА_2

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства Прилукитепловодопостачання Прилуцької міської ради Чернігівської області 19841850,23 грн, а саме: 6945562,18 грн основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу; 1665922,28 грн пені; 1115251,05 грн трьох процентів річних; 10115114,72 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14 лютого 2019 року; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини - протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено строк позивачу для подачі відповіді на відзив протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подачі заперечення на відповідь позивача на відзив, які мають бути подані протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив; викликано у підготовче засідання уповноважених представників позивача та відповідача.

05 лютого 2019 року від відповідача на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необгрунтованими та безпідставними в частині стягнення 1665922,28 грн пені; 1115251,05 грн трьох процентів річних та 10115114,72 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14 лютого 2019 року відкладено підготовче засідання на 21 лютого 2019 року.

18 лютого 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Від відповідача 19 лютого 2019 року на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 21.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 березня 2019 року.

До початку судового засідання 06.03.2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.03.2019 представник позивача заперечив проти поданого клопотання, оскільки вважає, що зазначені в клопотання доводи не є достатніми для відкладення розгляду справи.

Суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просить суд задовольнити їх.

У судовому засіданні 06.03.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 28.03.2019 до 12:00 та зобов'язав позивача надати підтвердження отримання позивачем здійснених відповідачем проплат.

22.03.2019року від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі №924/63/19 в частині позовних вимог про стягнення 6945562,18грн. основного боргу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з підписанням між сторонами договору №94/1/1730-РЗ від 19.03.2019року про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ. При цьому, відповідач посилається на ч.1 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно до якої на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості. До клопотання додано копії договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №94/1/1730-РЗ від 19.03.2019року та додатку до договору «Графік погашення заборгованості за спожитий природний газ), акту звіряння розрахунків, договору про надання місцевої гарантії №94/1/1730-МГ від 19.03.2019 року та додатків №1, №2 до договору, а також копію платіжного доручення №250 від 20.03.2019 про оплату за природний газ, згідно договору реструктуризації №94/1/1730-РЗ від 19.03.2019року.

В судовому засіданні 28.03.2019 представником позивача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні 28.03.2019 представник позивача заявлено усне клопотання про зміну назви з приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №927/63/19.

Так, судом встановлено, що згідно наданої представником позивача копії статуту акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», змінено найменування приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо заміни найменування з приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №927/63/19.

28.03.2019 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні на 04.04.2019 року на 11:00.

В судовому засіданні 04.04.2019 представник позивача не заперечив проти заяви відповідача про закриття провадження у справі №924/63/19 в частині позовних вимог про стягнення 6945562,18грн. основного боргу. Решту заявлених вимог представник позивача просить задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так 28.11.2013року Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем та Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради, як покупцем укладено договір №1717/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу (далі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 3370,0 тис. м. куб., у тому числі по місяцях кварталів.

Як передбачено п. 3.3 договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У Розділі 5 договору сторонами узгоджено ціну газу, у розділі 6 порядок та умови проведення розрахунків, в які неодноразово вносились зміни додатковими угодами 1-7 долученими до матеріалів справи.

На виконання умов договору у 2014 році продавець передав покупцю природний газ на загальну суму 9329469,86 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 1588848,29грн., 28.02.2014 на суму 1243865,53грн., 31.03.2014 на суму 980975,08грн., 30.04.2014 на суму 305278,80грн., 31.05.2014 на суму 97840,85грн., 30.05.2014 на суму 118968,77грн., 31.07.2014 на суму 79009,70грн., 31.08.2014 на суму 83931,48грн., 30.09.2014 на суму 101641,08грн., 31.10.2014 на суму 482575,74грн., 30.11.2014 на суму 1332759,20грн., 31.12.2014 на суму 2913775,34грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату за договором №1717/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013р., внаслідок чого, станом на 30.11.2018, розмір основного боргу склав 6945562,18 грн.

Крім того, відповідачем надано суду, для залучення до матеріалів справи копію платіжного доручення №192 від 03.03.2019 про сплату 115758,36грн. боргу з призначенням платежу: «оплата за природний газ зг. дог. №1717/14-БО-39 від 28.11.2013р.

Верховною Радою України 03.11.2016 прийнято Закон України №1730-VIII Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії , який набрав чинності 30.11.2016, у преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до статті 1 Закону № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до вказаного закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Як вбачається з підписаного між сторонами під час провадження у справі №924/63/19 договору №94/1/1730-РЗ від 19.03.2019 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, в порядку та на умовах, визначених цим договором кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 28.11.2013року №1717/14-БО-39, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

До складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 0 грн., нарахованих на заборгованість, у тому числі 0 грн., підтверджені судовим рішенням (п. 2 договору про реструктуризацію).

Пунктом 3 договору про реструктуризацію визначено, що сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 6 829 803,82 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов'язковому порядку додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Сторони погодили, що укладений Договір про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ не припиняє зобов'язання боржника (не є новацією) за договором від 28.11.2013року №1717/14-БО-39 (п. 8 Договору про реструктуризацію).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками (за наявності) та погодження з гарантом і діє до 01.03.2024 року.

У додатку до вищевказаного договору сторони погодили Графік погашення заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла станом на 01.07.2016року та не погашена до 31.12.2016року.

20.03.2019 року відповідач здійснив оплату, згідно графіку у розмірі 113830,06грн., що видно із доданої до матеріалів справи копії платіжного доручення №250 від 20.03.2019 про оплату за природний газ, згідно договору реструктуризації №94/1/1730-РЗ від 19.03.2019року.

Як додаток №1 до договору від 19.03.2019року №94/1/1730-РЗ сторонами підписано ОСОБА_2 звіряння розрахунків станом на 15.03.2019року, згідно зі змістом якого сальдо на користь АК «Нафтогаз України» складає 6829803,82 грн. за договором №1717/14-БО-39.

Окрім того, згідно з договором про надання місцевої гарантії №94/1/1730-МГ від 19.03.2019року Прилуцька міська рада виступила гарантом виконання КП «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради умов договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ №91/1/1730-РЗ від 19.03.2019 перед АТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено суму заборгованості у сумі 115758,36грн, а сторонами реструктуризовано основний борг в розмірі 6 829 803,82 грн. у відповідності до вимог Закону № 1730-VIII шляхом укладення договору від 19.03.2019року, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача №295 від 21.03.2019року та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрити провадження по справі №924/63/19 в частині позовних вимог про стягнення 6945562,18 грн. основного боргу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача нараховані на підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України з урахуванням часткових проплат в періоди існування прострочення 1 665922,82 грн. пеню та 1 115 251,05 грн. - 3% річних обраховані загалом за період з 15.02.2014 по 30.11.2018року, 10 115114,72 грн. - інфляційні втрати за січень грудень 2014року.

А саме, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обовязку з оплати поставленого газу за січень 2014 на суму 141864,56 грн., лютий 2014 на суму 125068,12 грн., березень 2014 на суму 107961,01 грн., квітень 2014 на суму 34893,79 грн., травень 2014 на суму 12054,53 грн., червень 2014 на суму 15570,24 грн., липень 2014 на суму 10782,12 грн., серпень 2014 на суму 12794,38 грн., вересень 2014 на суму 18487,54 грн., жовтень 2014 на суму 101248,36 грн., листопад 2014 на суму 318036,51 грн., грудень 2014 на суму 767161,12 грн., що загалом складає 1665922,28 грн., що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення платежу за січень 2014 на суму 143799,79 грн., лютий 2014 на суму 175742,86 грн., березень 2014 на суму 136261,47 грн., квітень 2014 на суму 41651,74 грн., травень 2014 на суму 13083,87 грн., червень 2014 на суму 15635,43 грн., липень 2014 на суму 10182,51 грн., серпень 2014 на суму 10596,06 грн., вересень 2014 на суму 12589,57 грн., жовтень 2014 на суму 58543,71 грн., листопад 2014 на суму 158287,98 грн., грудень 2014 на суму 338876,06 грн., що загалом складає 1115251,05 грн.

Крім того, заявлені до стягнення позивачем також інфляційні нарахування за січень 2014 на суму 1762600,41 грн., лютий 2014 на суму 1720083,23 грн., березень 2014 на суму 1281870,47 грн., квітень 2014 на суму 373137,43 грн., травень 2014 на суму 117436,54 грн., червень 2014 на суму 141753,10 грн., липень 2014 на суму 92767,05 грн., серпень 2014 на суму 93403,12 грн., вересень 2014 на суму 108077,98 грн., жовтень 2014 на суму 494571,33 грн., листопад 2014 на суму 1287286,79 грн., грудень 2014 на суму 2642127,26 грн., що загалом складає 10115114,72 грн.

Частиною третьою статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII, якою окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що частина 3 статті 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1730-VIII на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Підписавши в силу вимог Закону №1730-VIII договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними. Відповідно до приписів частини третьої статті 5 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії та відповідно до якої умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Станом на час ухвалення рішення у справі договір про реструктуризацію був підписаний сторонами спору, тобто з моменту його укладення є таким, що породжує правові наслідки.

Таким чином, для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про реструктуризацію.

Що ж до застосування до спірних правовідносин приписів частини першої статті 7 Закону №1730-VIII, відповідно до якої на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості, то, у даному випадку, судом враховується, що у вказаній справі має місце поетапне виконання відповідачем умов договору про реструктуризацію (яким передбачено розстрочку погашення заборгованості з березня 2019 року по лютий 2024 року включно, згідно графіку погашення заборгованості за спожитий природний газ) без прострочення виконання платежів.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 11.09.2018р. №914/51/18.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Враховуючи відсутність доказів порушення виконання відповідачем умов укладеного договору про реструктуризацію в частині здійснення платежів по основному боргу, пряму дію приписів ч. 3 ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд дійшов висновку про безпідставність вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Беручи до уваги наведені вище положення Закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне у стягненні з відповідача 1665922,28 грн. - пені, 1115251,05 грн. - 3%річних, 10115114,72 грн. - інфляційних втрат відмовити.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 231, 233, 238, 240, 241Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Провадження у справі №924/63/19 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) до Комунального підприємства Прилукитепловодопостачання Прилуцької міської ради (,вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500) про стягнення 19841850,23 грн. в частині стягнення 6945562,18 грн. основного боргу закрити.

2.В позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) до Комунального підприємства Прилукитепловодопостачання Прилуцької міської ради (,вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500) в частині стягнення 1665922,28 грн. - пені, 1115251,05 грн. - 3%річних, 10115114,72 грн. - інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено та підписано 04 квітня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/