ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.04.2019 Справа № 905/156/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»

про стягнення заборгованості у сумі 18 169 828,97 грн

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат за дов. ;

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення коштів у розмірі 18 169 828, 97 грн, у тому числі пені у розмірі 4682519,53 грн, 3% річних у розмірі 2806837,18 грн, інфляційні втрати у розмірі 10680472,25 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач в порушення умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н09 здійснив оплату наданих позивачем з липня 2016 року по грудень 2017 року послуг несвоєчасно, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог обґрунтовуючи його тим, що розрахунки за спірним договором проводилися відповідачем на підставі спільних протокольних рішень за рахунок субвенцій з Державного бюджету, а також постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2516 від 30.09.2015 «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки» та приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

Відповідач виконав основні зобовязання по договору у сумі 3 132 867,83 грн., а решта зобов'язань в сумі 1 463 971,35 грн. виконана на підставі Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 за № 256 (зі змінами введеними в дію з 01 січня 2018 року). Враховуючи запроваджений державою механізм розрахунків, затверджений постановою КМУ від 04.03.2002 за № 256 відповідач вважає безпідставними позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів відповідача.

Позивач зазначає, що при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат ним не враховувалась сума зобовязань по договору, яка була оплачена згідно спільних протокольних рішень в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». Розрахунок позовних вимог здійснений тільки на суму основного зобовязання, оплату якого відповідач здійснив власними коштами.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

27.09.2011 Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі газотранспортне підприємство, позивач) та Публічним акціонерним товариством «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі замовник, відповідач) підписаний договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н09 (далі - договір).

До договору №/Н09 між сторонами підписані наступні додаткові угоди: № 1 від 17.01.2013; №2 від 25.12.2013; №3 від 17.03.2014; №4 від 05.11.2014; № 5 від 28.07.2015; №6 від 27.10.2015.

За умовами п. 1.1 договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 позивач зобовязується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Згідно з п.1.2. договору у редакції додаткової угоди №2 від 25.12.2013 річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 773 мільйонів 800 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: січень 129300,0 тис.куб.м.; лютий 127400,0 тис.куб.м.; березень 107400,0 тис.куб.м.; квітень 62900,0 тис.куб.м.; травень 20600,0 тис.куб.м.; червень 13600,0 тис.куб.м.; липень 13600,0 тис.куб.м.; серпень 15600,0 тис.куб.м.; вересень 17600,0 тис.куб.м.; жовтень 71400,0 тис.куб.м.; листопад 85400,0 тис.куб.м.; грудень 109300,0 тис.куб.м..

Пунктом 1.2 договору у редакції додаткової угоди №6 від 27.10.2015 передбачено, що газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та релігійних організацій крім обсягів, що використовуються релігійними організаціями для виробничо-комерційної діяльності ( у редакції додаткової угоди №6 від 27.10.2015)

Замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (п. 2.2. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі (п. 2.4. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (п. 3.1. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печатками Газотранспортного підприємства (п. 3.2. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку (п. 3.3. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи та своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації (п. 5.1. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Тарифи, визначені в п. 5.1. договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору (п. 5.2. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Згідно з п. 5.5. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 оплати вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Позивачем послуги - до повного виконання Відповідачем своїх зобовязань за цим договором: договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. (п.11.1. договору)

Договір підписаний і скріплений печатками сторін.

Як зазначає позивач договір продовжив свою дію протягом 2016, 2017 років. Відповідач таке твердження позивача не спростував.

Позивач на виконання умов договору з липня 2016 року по грудень 2017 року надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 155751428,32 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг, а саме по місяцях:

- у липні 2016 року в обсязі 5 387,655 тис. м. куб. на загальну суму 2 178 121,16 грн відповідно до акту наданих послуг № 07-16-/Н09;

- у серпні 2016 року в обсязі 5 126,990 тис. м. куб. на загальну суму 2 072 739,52 грн відповідно до акту наданих послуг № 08-16-/Н09;

- у вересні 2016 року в обсязі 11 464,311 тис. м. куб. на загальну суму 4 634 791,66 грн відповідно до акту наданих послуг № 09-16-/Н09;

- у жовтні 2016 року в обсязі 33 457,056 тис. м. куб. на загальну суму 13 526 018,60 грн відповідно до акту наданих послуг № 10-16- /Н09;

- у листопаді 2016 року в обсязі 45 742,214 тис. м. куб. на загальну суму 18 492 662,28 грн відповідно до акту наданих послуг № 11-16-/Н09;

- у грудні 2016 року в обсязі 63 755,433 тис. м. куб. на загальну суму 25 775 046,46 грн відповідно до акту наданих послуг № 12-16-/Н09;

- у січні 2017 року в обсязі 64 535,459 тис. м. куб. на загальну суму 16 270 679,93 грн відповідно до акту наданих послуг № 01-17-/Н09;

- у лютому 2017 року в обсязі 58 290,563 тис. м. куб. на загальну суму 14 696 216,75 грн відповідно до акту наданих послуг № 02-17-/Н09;

- у березні 2017 року в обсязі 41 011,273 тис. м. куб. на загальну суму 10 339 762,15 грн відповідно до акту наданих послуг №03-17-/Н09;

- у квітні 2017 року в обсязі 31 338,561 тис. м. куб. на загальну суму 7 901 078,00 грн відповідно до акту наданих послуг № 04-17-/Н09;

- у травні 2017 року в обсязі 11 99,282 тис. м. куб. на загальну суму 3 023 746,26 грн відповідно до акту наданих послуг № 05-17-/Н09;

- у червні 2017 року в обсязі 7 073,996 тис. м. куб. на загальну суму 1 783 495,87 грн відповідно до акту наданих послуг № 06-17-/Н09;

- у липні 2017 року в обсязі 6 603,059 тис. м. куб. на загальну суму 1 664 763,24 грн відповідно до акту наданих послуг № 07-17-/Н09;

- у серпні 2017 року в обсязі 5 685,190 тис. м. куб. на загальну суму 1 433 350,10 грн відповідно до акту наданих послуг № 08-17-/Н09;

- у вересні 2017 року в обсязі 7 221,054 тис. м. куб. на загальну суму 1 820 572,14 грн відповідно до акту наданих послуг № 09-17-/Н09;

- у жовтні 2017 року в обсязі 20 342,590 тис. м. куб. на загальну суму 7 397 853,79 грн відповідно до акту наданих послуг № 10-17-/Н09;

- у листопаді 2017 року в обсязі 43 415,817 тис. м. куб. на загальну суму 10 945 995,78 грн відповідно до акту наданих послуг № 11-17-/Н09;

- у грудні 2017 року в обсязі 46 781,432 тис. м. куб. на загальну суму 11 794 534,63 грн відповідно до акту наданих послуг № 12-17-/Н09;

Вказані акти підписані сторонами без будь-яких зауважень і заперечень та засвідчені їх печатками.

Між сторонами відсутній спір щодо обсягів та розміру наданих позивачем послуг за договором №/Н09 від 27.09.2011 та факту отримання вказаних послуг відповідачем (в обсягах та розмірах, погоджених сторонами в актах надання послуг).

Таким чином, позивачем на виконання умов договору №/Н09 від 27.09.2011 надано, а відповідачем отримано послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період з липня 2016 року по грудень 2017 року на суму 155751428,32 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснювались двома способами: укладенням спільних протокольних рішень в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та коштами, які надходили від відповідача на рахунок позивача. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем та не спростованого відповідачем, відповідач здійснював перерахування коштів на виконання договору як власних коштів (підстава перерахування договір) так і коштів, які надійшли на виконання постанови Кабінету Міністрів № 296 від 26.04.2017 та постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Відповідно до розрахунку суми основного боргу, по договору №/Н09:

за липень 2016 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 2178121,16 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 478877,62 грн., залишається сума 1699243,54 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом липня 2016 року серпня 2017 року;

за серпень 2016 року позивачем нараховано за послуги транспортування суму 2072739,52 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 2072739,52 грн.;

за вересень 2016 року позивачем нараховано за послуги транспортування суму 4634791,66 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 4634791,66 грн.;

за жовтень 2016 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 13526018,60 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 12000081,12грн., залишається сума 1525937,48 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом жовтня 2016 року вересня 2017 року;

за листопад 2016 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 18492662,28 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 12821525,32грн., залишається сума 5671136,96 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом листопада 2016 року грудня 2017 року;

за грудень 2016 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 25775046,46 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 7647937,51грн., залишається сума 18127108,95 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом грудня 2016 року лютого 2018 року;

за січень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 16270679,93 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 16270679,93 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом січня 2017 року березня 2018 року;

за лютий 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 14696216,75 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 14696216,75 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом лютого 2017 року березня 2018 року;

за березень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 10339762,15 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 10339762,15 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом березня 2017 року березня 2018 року;

за квітень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 7901078,00 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 7901078,00 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом квітня 2017 року квітня 2018 року;

за травень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 3023746,26 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 3023746,26 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за червень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 1783495,87 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 1783495,87 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за липень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 1664763,24 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 1664763,24 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за серпень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 1433350,10 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 1433350,10 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за вересень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 1820572,14 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 1820572,14 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за жовтнень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 7397853,79 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 7397853,79 грн. яка сплачена відповідачем на рахунок позивача 26.04.2018 року;

за листопад 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 10945995,78 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 10945995,78 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом квітня 2018 року травня 2018 року;

за грудень 2017 позивачем нараховано за послуги транспортування суму 11794534,63 грн, з них сплачено спільними протокольними рішеннями суму 0,00грн., залишається сума 11794534,63 грн. яка сплачувалась відповідачем на рахунок позивача протягом травня 2018 року вересня 2018 року.

З огляду на викладене, позивачем нараховано відповідачу по договору грошових зобовязань на суму 155751428,32 грн., з яких сплачено згідно спільних протокольних рішень кошти у розмірі 39655952,75 грн., решта грошових зобовязань у розмірі 116095475,57 грн. оплачена з порушенням строків передбачених п.5.5 договору №/Н09. Відповідач не спростував розрахунок наданий позивачем суми основного зобовязання. Заперечень щодо строків здійснення оплати грошових зобовязань також від відповідача не надійшло.

Спору між сторонами щодо розміру та дати виконання основного зобовязання не має. Разом з тим відповідач заперечує проти правомірності нарахування позивачем 3% річних, інфляційні втрати та пені, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів №256 та постанови Кабінету Міністрів №20. Позивач заперечує проти доводів відповідача. Отже для правильного вирішення спору необхідним є встановлення обсягу грошових зобовязань, за прострочення сплати яких відповідно до умов договору та норм чинного законодавства підлягають нарахуванню 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем виконано умови договору №/Н09 на суму 155751428,32 грн., відповідачем виконані грошові зобовязання по договору у повному обсязі , у тому числі згідно спільних протокольних рішень на суму 39655952,75 грн. та шляхом перерахування коштів на суму 116095475,57 грн. з простроченням строків оплати передбачених п.5.5 договору №/Н09. Позивач керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості 116095475,57 грн. нараховує 3% річних та інфляційні втрати та керуючись п. 7.3 договору нараховує пеню.

Слід зазначити, що як вбачається з розрахунку позовних вимог наданим позивачем, сума грошових зобовязань у розмірі 39655952,72 грн по договору, що сплачені останнім шляхом укладенням спільних протокольних рішень в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», до складу порушених зобовязань, на які нараховуються 3% річних, інфляційні втрати та пеня, позивачем не включена.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 цього Кодексу).

За приписами ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 5.5 договору №/Н09 від 27.09.2011 остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був здійснювати остаточний розрахунок за надані позивачем послуги з транспортування природного газу до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

Разом з тим, як видно із розрахунку суми основного зобовязання дослідженого судом вище, відповідач грошові зобовязання виконав з порушенням строку передбаченого п. 5.5. договору.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не погоджується з доводами позивача та посилається на те, що розрахунки за послуги транспортування газу унормовані постановою Кабінету Міністру України №20 від 11.01.2005 та постновою Кабінету Міністрів №256 вд 04.03.2002 в редакції постанови від 01.01.2018, а також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2516 від 30.09.2015.

Також відповідач посилається на п. 4.6 договору та вказує те, що відповідачем сплачено грошовими коштами 3132867,83 грн., а решта зобовязань у сумі 1463971,35 грн. виконана на підставі постанови № 256 від 04.03.2002. Відповідачем не надано доказів на підтвердження таких пояснень. Отже, такі доводи відповідача не приймються судом, оскільки вони суперечать наявним матеріалам справи та змісту договору №/Н09 в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013.

Щодо посилання відповідача на безпідставність позовних вимог оскільки сума заборгованості була сплачена шляхом укладення спільних протокольних рішень в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», суд відхиляє такі доводи, оскільки як вже встановлено судом вище, на суми грошових зобовязаннь які були сплачені в такому порядку, позивачем не нараховуються 3% річних, інфляційні втрати та пеня. Тобто такі суми не є предметом спору по цій справі.

Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів №256 вд 04.03.2002 в редакції постанови від 01.01.2018, а саме на положення п 8-1 постанови, судом не приймаються, оскільки п. 8-1 останньої регулює відносини, які склались між учасниками тільки з січня 2018 року, в даній справі предметом є тарнспортування газу та оплата вартості таких послуг, що були надані протягом липня 2016 грудня 2017 року, тобто порядок розрахунку запроваджений з січня 2018 року не може бути застосований до правовідносин, які склались до введення його в дію, окрім випадків, коли про це прямо передбачено нормативно-правовими актами або погоджено сторонами. Разом з тим, положеннями постанови №256 не передбачено, що вони застосовуються до правовідносин, які склались раніше набрання чинності п. 8-1 та сторонами не погоджені інші умови здійснення розрахунків ніж ті, які передбачені у розділі 5 договору в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013.

Окрім того, відповідачем не доведено що положення п.8-1 регулюють відносини, які склались саме між позивачем та відповідачем; відповідачем не зазначений абзац, який підлягає застосуванню при вирішенні даного спору; відповідачем не надано жодних документів на підтвердження правомірності застосування положень постанови №256, жодних доказів на пітвердження того, що оплата за транспортування газу у спірному періоді проведена відповідачем виключно за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з транспортування природного газу згідно з Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 за № 20 та згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256.

Також судом враховується те, що у розрахунку суми основного зобовязання вказано, що кошти також надходили на виконання постанови №296 від 26.04.2017. Дослідивши зміст вказаної постанови, судом не встановлено, що вона змінює строки та порядок розрахунків погоджені між сторонами у договорі №/Н09 з урахуванням додаткової угоди №1.

Посилання позивача на постанову Верховного суду по справі № 927/276/18 як на преюдиціальну судову практику, судом не приймається, оскільки судове рішення по справі №927/276/18 прийнято між іншими сторонами, щодо іншого предмету спору та з інших підстав. Однак судом враховується сходитьсь відносин які склались в цій справі та по справі 927/276/18 щодо застосування положень постанов Кабінету Міністрів України №20 та №256. Судом відмічається що спір по цій справі не стосується відносин що урегульовані положеннями постанови Кабінету Міністрів України №20. Стосовно положень постанови Кабінету Міністрів України №256, то зі змісту постанови Верховного суду по справі №927/276/18 вбачається, що сторонами застосування положення постанови №256 до відносин щодо розрахунку після 01.01.2018 чітко передбачено договором п. 9.4 договору (абзац 2 п. 2.5 постанови Верховного суду). Як зазначено судом вище, у договорі №/Н09 відсутні положення щодо застосування положень постанови Кабінету Міністрів №256 до заборгованості яка склалась до 01.01.2018 року так і після 01.01.2018 року. За таких обставин, висновки викладені в постанові №927/276/18 не підлягають затосуванню при вирішенні справи №905/156/19.

Посилання позивача на постанову Верховного суду по справі №927/276/18, судом не приймається оскільки регулють інші відносини.

Що стосується постанови Верховного суду по справі № 924/13/16 то судом відмічається, що при вирішенні справи №924/13/16 суд відокремив заборгованість, яка була сплачена відповідачем власними коштами та заборгованість, яка була сплачена шляхом підписання спільних протокольних рішень в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 20. Вирішуючи справу №924/13/16 Верховний суд України залишив без змін постанову апеляційної інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, штрафних санкцій за порушення строків оплати заборгованості в частині що не погашалась укладеними протокольними рішеннями на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20.

Враховуючи вищевикладене, оскільки сума заборгованості у розмірі 116095475,57 грн. не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків та не була предметом іншого адмінстративного законодавчого регулювання, суд дійшов висновку про те, що відповідач в цій частині порушив договірні зобовязання і зобовязаний сплатити позивачу 3 % річних, інфляційні втрати та пеню, нараховані за несвоєчасну оплату наданих послуг.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з порушенням відповідачем строків виконання грошових зобовязань, позивач нараховує 3% річних на суму 2806837,18 грн. та інфляційні втрати на суму 10680472,25грн.

Суд перевірив розрахунок наданий позивачем 3% річних та інфляційних втрат зробленим з урахуванням строку настання боргу та сплати боргу та визнає його вірним, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач також нараховує пеню за порушення строків виконання грошових зобовязань на суму 4682519,53 грн.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3. договору у редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013).

Судом перевірений розрахунок пені позивача та визнано його арифметично не вірним, оскільки позивачем не враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України в частині періоду нарахування пені, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково на суму 4521705,16 грн, за 6 місяців.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313,Донецька область, м.Краматорськ, вул. Південна, буд. 1, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) пеню у розмірі 4521705 ( чотири мільйони пятсот двадцять одна тисяча сімсот пять) грн 16 коп; три проценти річних у розмірі 2806837 ( два мільйони вісімсот шість тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 18 коп; інфляційні втрати у розмірі 10 680472 ( десять мільйонів шістсот вісімдесят тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 25 коп; судовий збір у розмірі 270135 (двісті сімдесят тисяч сто тридцять пять) грн. 21 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 02.04.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2019.

Суддя Д.М. Огороднік