СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"08" квітня 2019 р. Справа № 913/506/18

Суддя Медуниця О.Є.

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. №1087) на рішення господарського суду Луганської області від 11.02.2019 (суддя Шеліхіна Р.М., повний текст складено 21.02.2019) у справі №913/506/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Кирилова Павла Васильовича, м.Лисичанськ Луганської області

до Лисичанської міської ради Луганської області , м.Лисичанськ Луганської області

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Лисичанської міської ради, в якому просив суд:

-визнати незаконною бездіяльність Лисичанської міської ради щодо неприйняття рішення про продаж чи відмову у продажі позивачу - ФОП Кирилову П.В. земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,732 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для експлуатації комплексу пекарні та ангару, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-поновити порушене право позивача ФОП Кирилова П.В. на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,732 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для експлуатації комплексу пекарні та ангару, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 наступним шляхом:

1.Визнати право за позивачем ФОП Кириловим П.В. на купівлю у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,732 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для експлуатації комплексу пекарні та ангару, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2.Зобов'язати відповідача - Лисичанську міську раду вчинити продаж позивачу -ФОП Кирилову П.В. (укласти договір купівлі-продажу) земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,732 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для експлуатації комплексу пекарні та ангару, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ринковою ціною, визначеною суб'єктом оцінювання ТОВ Агентство по нерухомості "Дісконт", зазначеної у звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 03.03.2017.

Рішенням господарського суду Луганської області від 11.02.2019 у справі №913/506/18 позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Лисичанської міської ради Луганської області в неприйнятті рішення по заяві Фізичної особи - підприємця Кирилова Павла Васильовича від 03.07.2017 №58 про продаж земельної ділянки.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем ФОП Кириловим П.В. права на купівлю у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення та зобов'язання відповідача - Лисичанську міську раду вчинити продаж позивачу - ФОП Кирилову П.В. (укласти договір купівлі-продажу) земельної ділянки несільськогосподарського призначення. Просить прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Також позивач просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, обгрунтовуючи клопотання тим, що він не отримував повний текст оскаржуваного рішення, припинив відносини із особою, яка представляла його інтереси в суді першої інстанції, у зв'язку з чим був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у визначені процесуальним законом строки.

Перевіривши апеляційну скаргу на предмет відповідності її форми та змісту вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ГПК України: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч.2 ст.256 ГПК України).

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом 11.02.2019, повний текст якого складений 21.02.2019.

Отже, строк на подання апеляційної скарги сплинув 13.03.2019.

Позивач направив апеляційну скаргу до Донецького апеляційного господарського суду лише 21.03.2019, що вбачається зі штампу ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті.

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами по справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уповноважив ОСОБА_2 на представництво інтересів позивача в суді, про що свідчить довіреність від 31.05.2018 зі строком дії до 31.05.2023 року (а.с.72).

25.02.2019 представник позивача - ОСОБА_2 отримав поштою копію оскаржуваного рішення суду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.142).

Позивач не повідомляв суд першої інстанції про припинення правовідносин з ОСОБА_2 з приводу представництва інтересів позивача в суді.

В апеляційній скарзі позивач також вказує ОСОБА_2 як свого представника.

За таких обставин, враховуючи, що повний текст оскаржуваного рішення суду вручено уповноваженому представнику позивача 25.02.2019, із вказаної дати позивач був обізнаний про прийняте рішення та мав можливість його оскаржити у строки, визначені ч.2 ст.256 ГПК України.

Враховуючи викладене, посилання позивача на припинення ним правовідносин з представником ОСОБА_2, є непідтвердженими та не приймаються судом.

Розглянувши клопотання скаржника, суд дійшов висновку, що підстави, вказані у клопотанні, є неповажними.

Відповідно до частини 3 статті 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до статті 259 ГПК України, особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

В якості доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу позивач надав суду копію першої сторінки апеляційної скарги з штампом Лисичанської міської ради, датою, прізвищем особи, яка отримала скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55).

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Надана позивачем ксерокопія першої сторінки апеляційної скарги (де стоїть підпис про нарочне отримання процесуального документу) не засвідчена у відповідності до вимог ДСТУ 4163-2003.

Крім того, відсутні докази вручення відповідачу апеляційної скарги разом із додатками.

Враховуючи наведене, відповідачем не виконано вимоги п.3 ч.3 ст.258, статті 259 ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання апеляційної скарги на рішення суду в цій частині, у відповідності до підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" позивач повинен сплатити судовий збір в розмірі 2643 грн. (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

При зверненні до суду із апеляційною скаргою, позивач надав суду клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Судова колегія, розглянувши клопотання позивача, зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

З огляду на викладене, підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 цього Закону, є врахування ним майнового стану сторін та лише за наявності умов, визначених у частині 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Скаржник не довів суду апеляційної інстанції той факт, що він належить до кола суб'єктів, на яких розповсюджується дія статті 8 Закону України "Про судовий збір" щодо відстрочення сплати судового збору.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження скрутного фінансового становища.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога суду сплатити збір у зв`язку з поданням позовів, які він має розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи, що учасники господарського судочинства мають рівні обов'язки, встановлені ГПК України та Законом України «Про судовий збір», сплата судового збору не є обмеженням прав на апеляційне оскарження судового рішення.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", не вбачається правових підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Отже, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

На виконання вимог частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що позивачу слід:

-вказати інші доводи в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, або ж надати документальні докази на підтвердження об'єктивної неможливості звернення до суду з апеляційною скаргою в установлений законом строк;

-надати суду належні докази вручення відповідачу копії апеляційної скарги та доданих до неї документів;

-докази сплати судового збору в розмірі 2643 грн.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

2.Апеляційну скаргу залишити без руху.

3.Апелянту - усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

4.Роз'яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач О.Є. Медуниця