ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 квітня 2019 року м. ТернопільСправа № 10/Б-743
Господарський суд Тернопільської області

у складі: судді Хоми С.О.

за участю секретаря судового засідання: Саловська О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за Заявою: Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", с.Струсів, вул. Заводська,1 Теребовлянського району Тернопільської області в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Юлії Зіновіївни, АДРЕСА_8до відповідача 1: ОСОБА_3, с.Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області

відповідача 2: ОСОБА_4 с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області

відповідача 3: ОСОБА_5 АДРЕСА_1

відповідача 4: ОСОБА_6, АДРЕСА_2

відповідача 5: ОСОБА_7, с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області

відповідача 6: ОСОБА_8, с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області

відповідача ОСОБА_9, АДРЕСА_9

про: витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

у межах провадження у справі № 10/Б-743

за заявою: Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі

до: Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", с.Струсів, Теребовлянський район, Тернопільська область,

про: банкрутство

За участю представників:

-Заявник: Зубик Юлія Зіновіївна - арбітражний керуючий, посвідчення №376 від 15.03.2013,

відповідач 1: ОСОБА_10 - представник, довіреність №1743 від 26.08.2016

відповідач 2: ОСОБА_10 - представник, довіреність № 1746 від 26.08.2016

Молень Ростислав Богданович - адвокат, ордер на надання правової допомоги серія ТР №066244 від 26.12.2018

відповідач 3: ОСОБА_10 - представник, довіреність №1752 від 26.08.2016

відповідач 4: ОСОБА_26 не з'явився

відповідач 4: не з'явився

відповідач 5: ОСОБА_10 - представник, довіреність №1504 від 27.08.2016

відповідач 6: ОСОБА_10 - представник, довіреність №3619 від 25.08.2016

відповідач 7: ОСОБА_10 - представник, довіреність №1749 від 26.08.2016

прокуратура Тернопільської області: Ємець Д.В. - прокурор, посвідчення №044866 від 16.11.2016, довіреність №05/2-21 вих.19 від 22.01.2019

Суть справи.

09.08.2016 Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. звернулось до Господарського суду Тернопільської області із Заявою №без номера від 09.08.2016 року (вх. №14768 від 10.08.2016) про:

-витребування майна з чужого незаконного володіння громадян ОСОБА_3 (частка власності 25/200), ОСОБА_4 (частка власності 25/200), ОСОБА_5 (частка власності 12/100), ОСОБА_6 (частка власності 25/100), ОСОБА_7 (частка власності 4/100), ОСОБА_8 (частка власності 34/100) на користь Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 (який складається з: адміністративний корпус (цегляний), загальною площею 759, 2кв.м., зазначений в плані під літ. "А"; майонезний цех (цегляний), загальною площею 1082,6 кв.м., зазначений в плані під літ. "В"; будинок банкомиючої машини (цегляний), загальною площею 383,3 кв.м., зазначений в плані під літ. "Г"; будинок БРУ ВАК (цегляний), загальною площею 216,1 кв.м. зазначений в плані під літ. "Д"; будинок ректифікаційної колони (цегляний), загальною площею 100,9 кв.м., зазначений в плані під літ. "Е"; прибудова до майонезного цеху (цегляна), загальною плющею 129,3 кв.м., зазначена в плані під літ. "Є"; склад (шиферний) загальною площею 430,0 кв.м., зазначений в плані під літ. "Ж"; будинок полісолодових екстрактів (цегляний), загальною площею 688,5 кв.м., зазначений в плані під літ. "З"; цех розливу горілки номер 2 (цегляний), загальною площею 369,5 кв.м., зазначений в плані під літ. "І"; солодовня (цегляна), загальною площею 478,5 кв.м., зазначена в плані під літ "Ї"; гаражі (цегляні), загальною площею 288,8 кв.м., зазначені в плані під літ. "К"; котельня (цегляна), загальною площею 414,3 кв.м. зазначена в плані під літ. "Н"; матеріальний склад номер 1 (цегляний), загальною площею 69,8 кв.м., зазначений в плані під літ. "О"; матеріальний склад (цегляний), загальною площею 299,4 кв.м., зазначений в плані під літ. "П"; мазутосховище (цегляне), загальною площею 57,3 кв.м. зазначене в плані під літ. "Р"; склад готової продукції (цегляний), загальною площею 240,9 кв.м., зазначений в плані під літ. "С"; механічна майстерня (цегляна), загальною площею 320,0 кв.м., зазначена в плані під літ. "Т"; приміщення фільтр-прес ККС (цегляне), загальною площею 214,4 кв.м., зазначене в плані під літ. "У"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. " 1"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. "II"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. "III"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. "IV"; вимощення (асфальтне), зазначене в плані під цифр. "V"; огорожа (залізобетонні панелі), зазначена в плані під цифр. " 1"; ворота (металеві), зазначені в плані під цифр. " 2"/;

-визнання права власності Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" на комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 /який складається з: адміністративний корпус (цегляний), загальною площею 759,2 кв.м., зазначений в плані під літ. "А"; майонезний цех (цегляний), загальною площею 1082,6 кв.м., зазначений в плані під літ. "В"; будинок банкомиючої машини (цегляний), загальною площею 383,3 кв.м., зазначений в плані під літ. "Г"; будинок БРУ ВАК (цегляний), загальною площею 216,1 кв.м., зазначений в плані під літ. "Д"; будинок ректифікаційної колони (цегляний), загальною площею 100,9 кв.м., зазначений в плані під літ. "Е"; прибудова до майонезного цеху (цегляна), загальною ідею 129,3 кв.м., зазначена в плані під літ. "Є"; склад (шиферний) загальною площею 430,0 кв.м., зазначений в плані під літ. "Ж"; будинок полісолодових екстрактів (цегляний), загальною площею 688,5 кв.м., зазначений в плані під "З"; цех розливу горілки номер 2 (цегляний), загальною площею 369,5 кв.м., зазначений в плані під літ. "І"; солодовня (цегляна), загальною площею 478,5 кв.м., зазначена в плані під літ. "Ї"; гаражі (цегляні), загальною площею 288,8 кв.м., зазначені в плані підліт. "К"; котельня (цегляна), загальною площею 414,3 кв.м., зазначена в плані під літ. "Н"; матеріальний склад номер 1 (цегляний), загальною площею 69,8 кв.м., зазначений в плані під літ. "О"; матеріальний склад (цегляний), загальною площею 299,4 кв.м., зазначений в плані під літ. "П"; мазутосховище (цегляне), загальною площею 57,3 кв.м., зазначене в плані під літ. "Р"; склад готової продукції (цегляний), загальною площею 240,9 кв.м., зазначений в плані під літ. "С"; механічна майстерня (цегляна), загальною площею 320,0 кв.м., зазначена в плані під літ. "Т"; приміщення фільтр-прес ККС (цегляне), загальною площею 214,4 кв.м., зазначене в плані під літ. "У"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. " 1"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. "II"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. "III"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. "IV"; вимощення (асфальтне), зазначене в плані під цифр. "V"; огорожа (залізобетонні панелі), зазначена в плані під цифр. " 1"; ворота (металеві), зазначені в плані під цифр. " 2"/;

-витребування з незаконного володіння громадян ОСОБА_6 (частка власності 33/50), ОСОБА_7 (частка власності 17/50), ОСОБА_13 (частка власності 17/50) на користь Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 /який складається із: цеху по виробництву горілчаних виробів номер 1 загальною площею 1168, 8 кв.м., зазначений в плані під літ. "А"; тарний склад (цегляний), загальною площею 272,7 кв.м., зазначений в плані під літ. "Б"; цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335,7 кв.м., зазначений в плані під літ. "В"; будинок спиртопідвалу (цегляний), загальною площею 397, 5 кв.м., зазначений в плані під літ. "Г"/;

-визнання права власності Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" на комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 /який складається із: цеху по виробництву горілчаних виробів номер 1 загальною площею 1168, 8 кв.м., зазначений в плані під літ. "А"; тарний склад (цегляний), загальною площею 272,7 кв.м., зазначений в плані під літ. "Б"; цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335,7 кв.м., зазначений в плані під літ. "В"; будинок спиртопідвалу (цегляний), загальною площею 397, 5 кв.м., зазначений в плані під літ. "Г"/

у межах провадження у справі № 10/Б-743 про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів".

В обгрунтування поданої Заяви Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Зубик Юлії Зіновіївни посилається на те, що судовими рішеннями визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010р., оформлені протоколом №7 від 10.03.2010р. та договори купівлі-продажу нерухомого майна, укладені 04.06.2010р. Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" (продавець) з ОСОБА_14 (покупець), посвідчені приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №1351, №1354. Підставою прийняття таких судових рішень слугувало те, що майно Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" було продано без згоди на це уповноваженого державою органу - Міністерства аграрної політики та продовольства України, якому підпорядковане і підконтрольне державне підприємство.

У подальшому ОСОБА_15 відчужив майно і на дату звернення ліквідатора із заявою до господарського суду згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна власниками спірного майна є фізичні особи, а саме:

- власниками комплексу за адресою: АДРЕСА_10 є ОСОБА_3, форма власності - приватна спільна часткова, 25/200; ОСОБА_4, форма власності - приватна спільна часткова, 25/200; ОСОБА_5, форма власності - приватна спільна часткова, 12/100; ОСОБА_7, форма власності - приватна спільна часткова, 4/100; ОСОБА_6, форма власності - приватна спільна часткова, 25/100; ОСОБА_8, форма власності - приватна спільна часткова, 34/100;

- власниками комплексу за адресою: АДРЕСА_11, є ОСОБА_6, форма власності - приватна спільна часткова, 33/50; ОСОБА_7, форма власності - приватна спільна часткова, 17/50; ОСОБА_13, форма власності - приватна спільна часткова, 17/50.

Враховуючи викладене та приписи ст. ст. 326, 330, 387, 388 ЦК України зазначає, що державне майно з відання Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" та володіння Міністерства аграрної політики і продовольства України, уповноваженого власником - Державою Україна - здійснювати управління майном, вибуло без згоди та волі держави, що в розумінні ч.1 ст.388 ЦК України є обставиною, яка надає право витребувати майно із чужого незаконного володіння (зазначена обставина встановлена судом і не потребує повторного доказування). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18.12.2013 у справі №6-104цс13, вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.08.2016 (суддя Сидорук А.М.) прийнято до розгляду Заяву Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Зубик Ю.З.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2016 відмовлено у задоволенні Заяви Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Зубик Ю.З.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2016 у справі № 10/Б-743 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017, а справу №10/Б-743 передано на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2018 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2016 у справі № 10/Б-743 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2018 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2016 у справі № 10/Б-743 скасовано, а справу № 10/Б-743 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Верховний Суд в своїй постанові від 03.10.2018 вказав, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях в повному обсязі не досліджено та не надано належної оцінки наявності чи відсутності згоди органу управління на відчуження майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" з огляду на факти встановлені в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 у справі №15/106-1776 та ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 (залишеній без змін у частині визнання недійсними договорів постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014) у справі №10/Б-743 та з огляду на приписи частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, і частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017.

Верховний Суд дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи порушено норми процесуального закону, а саме частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, частини 4 статті 75 та статті 86 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, неповно досліджено зібрані у справі докази, всі обставини справи в їх сукупності, а тому ухвалу суду першої інстанції від 25.10.2016 та постанову суду апеляційної інстанції від 28.03.2018 слід скасувати, а справу № 10/Б-743 в скасованій частині слід направити до Господарського суду Тернопільської області на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати підстави направлення справи на новий розгляд викладені в даній постанові, повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 36 ГПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2018 головуючим суддею у справі №10/Б-743 визначено суддю Хому С.О.

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року (з врахуванням ухвали від 04.12.2018 про виправлення описки в даті призначення підготовчого засідання) справу № 10/Б-743 в частині розгляду Заяви №без номера від 09.08.2016 (вх. №14768 від 10.08.2016) Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в межах провадження у справі № 10/Б-743 про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", прийнято до свого провадження (суддя Хома С.О.), розгляд Заяви №без номера від 09.08.2016 року (вх. №14768 від 10.08.2016) ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження у межах провадження у справі № 10/Б-743 про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", призначено підготовче засідання на 26 грудня 2018 року на 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 26.12.2018 відкладено підготовче засідання на 11.01.2019 на 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 11.01.2019 відкладено підготовче засідання на 04.02.2019 на 17 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 04.02.2019 керуючись ч.3 ст.177 ГПК України повідомлено учасників про продовження строку проведення підготовчого засідання до 06.03.2019 включно.

Ухвалою суду від 04.02.2019 відкладено підготовче засідання на 25.02.2019 на 12 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 25.02.2018 повідомлено учасників справи № 10/Б-743, прокуратуру Тернопільської області про перерву в судовому засіданні до 05.03.2019 до 10:00 год.

Ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №10/Б-743 до судового розгляду по суті на 07.03.2019 року на 12 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 07.03.2019 повідомлено сторони у справі №10/Б-743, що відкладене судове засідання відбудеться 25.03.2019 року о 14 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 25.03.2019 повідомлено сторони у справі №10/Б-743, про перерву в судовому засіданні до 08.04.2019 року до 14 год. 00 хв.

Ліквідатор - арбітражний керуючий, представник прокуратури Тернопільської області та уповноважений представник відповідачів 1,2,3,5,6,7 ОСОБА_10, представник відповідача 2 Молень Р.Б. в судове засідання з'явились.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, а також участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлена належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення знаходиться в матеріалах справи).

08.04.2019 від ліквідатора - арбітражного керуючого до матеріалів справи поступила Заява №без номера від без дати (вх №6122 від 08.04.2019), в якій просить суд визнати неправомірною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо ненадання висновку на мирову угоду від 12.02.2019 у справі №10/Б-743 про банкрутство ДП "Струсівський комбінат продтоварів" та затвердити укладену між сторонами мирову угоду.

В обгрунтування цієї Заяви зазначає, що 12.02.2019 між сторонами спору було укладено мирову угоду. 25.02.2019 Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" подано до Міністерства аграрної політики та продовольства України як уповноваженого органу управління, заяву щодо затвердження мирової угоди, але жодної відповіді станом на сьогодні не отримано. У відповідності до ч. 7 ст. 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий зобов'язаний попередньо погоджувати мирову угоду з органом, уповноваженим управляти державним майном, стосовно державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків. Цей орган у десятиденний строк з дня одержання проекту мирової угоди зобов'язаний його розглянути та надати свій висновок про погодження або відмову у погодженні мирової угоди. Дії (бездіяльність) уповноважених державних органів щодо погодження мирової угоди можуть бути оскаржені арбітражним керуючим до господарського суду у межах провадження справи про банкрутство.

Ліквідатор - арбітражний керуючий в судовому засіданні підтримав подану Заяву №без номера від без дати (вх №6122 від 08.04.2019), а представник прокуратури Тернопільської області та представники відповідачів 1,2,3,5,6,7 ОСОБА_10, відповідача 2 Молень Р.Б. у судовому засіданні щодо Заяви №без номера від без дати (вх №6122 від 08.04.2019) не заперечили.

Суд, розглянувши подану ліквідатором - арбітражним керуючим до матеріалів справи Заяву про визнання неправомірною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо ненадання висновку на мирову угоду від 12.02.2019 у справі №10/Б-743 та затвердити укладену між сторонами мирову угоду, відмовив у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Ухвалою суду від 03.12.2018 справу № 10/Б-743 в частині розгляду Заяви №без номера від 09.08.2016 року (вх. №14768 від 10.08.2016) ДП "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в межах провадження у справі № 10/Б-743 про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", судом прийнято до свого провадження та ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження у межах провадження у справі № 10/Б-743 про банкрутство боржника.

З тексту мирової угоди від 12 лютого 2019 року копія якої 25.02.2019 долучена до матеріалів справи ліквідатором - арбітражним керуючим, вбачається, що вона укладена між Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. та відповідачами: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13 Дана мирова угода подана для погодження до Міністерства аграрної політики та продовольства України, про що свідчить наданий до Заяви Лист (копія) вих. №02-28/11 від 18.02.2019 ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001. Станом на 08.04.2019 спільної заяви про затвердження мирової угоди та оригіналу мирової угоди від 12 лютого 2019 року до даної справи не подано Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора та відповідачами.

Також, згідно ч. 1 ст. 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами. І в силу ч. 7 ст. 77 даного Закону, дії (бездіяльність) уповноважених державних органів щодо погодження мирової угоди (в розумінні ч. 1 ст. 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") можуть бути оскаржені арбітражним керуючим до господарського суду у межах провадження справи про банкрутство.

Від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів (ч.5 ст. 77 даного Закону).

В даному випадку, мирова угода (копія) від 12 лютого 2019 року не відповідає вимогам ч.ч. 1, 5 ст. 77 ГПК України.

Разом з тим, в судовому засіданні 08.04.2019 ліквідатор - арбітражний керуючий звернувся до суду із Клопотанням №без номера від 08.04.2019 (вх №.6131 від 08.04.2019) із аналогічним обгрунтуванням, що і у Заяві №без номера від без дати (вх №6122 від 08.04.2019), в якому просить суд, з метою врегулювання спору та надання учасникам по справі передбаченого ст. 192 ГПК України права на укладення мирової угоди, зупинити провадження у справі до вирішення вищезазначеної скарги (згідно ч. 5 ст. 227 ГПК України). Крім того, ліквідатор - арбітражний керуючий долучив до матеріалів справи згідно супровідного листа від 08.04.2019 (вх. №6132 від 08.04.2019) копію Скарги на дії або бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.04.2019 по справі №10/Б-743 суддя Сидорук А.М.

В судовому засіданні 08.04.2019 представник прокуратури Тернопільської області та представники відповідачів 1,2,3,5,6,7 ОСОБА_10, відповідача 2 Молень Р.Б. щодо задоволення Клопотанням №без номера від 08.04.2019 не заперечили.

В судовому засіданні 08.04.2019 оголошувалась перерва з метою ознайомлення з поданим Клопотанням (відображено в протоколі судового засідання).

Суд, розглянувши зазначене Клопотання про зупинення провадження у справі, відмовив у його задоволенні з огляду на норми п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, згідно якої суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Таким чином, зупинення провадження у справі може мати місце лише у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи та у випадку неможливості встановити і оцінити обставини, що мають значення для справи на підставі зібраних у справі доказів.

Укладення мирової угоди, як способу реалізації процесуальних прав, закріплених у вказаних вище процесуальних нормах, є правом сторони, яке відповідно до процесуального Закону, неможливо реалізувати за наявності умов - якщо такі дії суперечать законодавству, або це призводить до порушення чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд вважає, що ліквідатором - арбітражним керуючим не доведено наявність саме об'єктивної неможливості розгляду Заяви №без номера від 09.08.2016 року (вх. №14768 від 10.08.2016) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності до набуття судового рішення законної сили за результатами розгляду Скарги на дії або бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.04.2019; ухвали про прийняття до розгляду Скарги не подано, а також, заявником не наведено обґрунтування мотивів такого зупинення, зокрема, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду Скарги на дії (бездіяльність) Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.04.2019 унеможливлює розгляд даної Заяви про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даного спору та яким чином встановлені при вирішенні Скарги обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи по даній Заяві.

Слід також зазначити, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

До матеріалів справи 26.12.2018 від представника відповідачів 1, 2, 3, 5, 6, 7 через канцелярію суду поступив Відзив на позовну заяву про витребування майна із чужого незаконного володіння № без номера від 20.12.2018 (вх. №23563 від 26.12.2018), в якому просить суд відмовити у задоволенні Заяви про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності, зокрема, із тих підстав, що оскільки в результаті аукціону, що мав місце 10.03.2010 на державні рахунки надійшли відповідні кошти, що свідчить про те, що Міністерство аграрної політики та продовольства України знало про відчуження майна, так як не заявляло про протилежне. На думку відповідача всі ці дії свідчать про наявність волі щодо відчуження майнового комплексу, а тому виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Окрім того, протягом шести років законного та відкритого володіння майном до відповідачів ні скаржник, ні Міністерство аграрної політики та продовольства України не зверталися із заявою про витребування майна з незаконного володіння. Європейським судом з прав людини у подібних справах встановлено три критерії у випадках яких допустимо правомірно позбавляти відповідачів права власності, таких як "суспільний інтерес", "справедливий баланс" та "законність втручання".Крім того, ДП "Струсівський комбінат продтоварів" спроможне як субєкт господарської діяльності представляти власні інтереси по цій справі, таким чином останній використав прокуратуру для досягнення власних цілей для переваги у доступі до судочинства. Також варто звернути увагу на можливість застосування строку позовної давності.

08.04.2019 завершується строк проведення підготовчого провадження (оскільки ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №10/Б-743 до судового розгляду по суті на 07 березня 2019 року). Враховуючи, що тридцятий день з дня призначення судового розгляду по суті припадає на вихідний день - 07.04.2019 (неділя), то відповідно до ч. 4 ст. 116 ГПК України, останній день строку є перший після нього робочий день, тобто 08.04.2019.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора - арбітражного керуючого, представника прокуратури Тернопільської області та уповноважених представників відповідачів 1,2,3,5,6,7 ОСОБА_10, представника відповідача 2 Молень Р.Б., суд встановив наступні обставини.

Міністерство аграрної політики України наказом від 02.06.2008 № 345 затвердило Перелік державних підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики України, станом на 1 квітня 2008 року, в який за № 872 включене Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області.

Наказом від 07.12.2015 № 469 Міністерство аграрної політики України затвердило перелік підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики, та акціонерних товариств, функції з управління корпоративними правами яких здійснюються міністерством, у який за №67 теж включене Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" код ЄДРПОУ 375125, вул. Заводська,1 с. Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області.

Згідно з пунктами 4.2., 4.4. Статуту Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та цьому статуту. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплених за підприємством, здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку, встановленому чинним законодавством (т.19, а.с. 30-33).

Свідоцтвом про право власності від 28.09.2006, виданого Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, підтверджено, що Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" є власником нерухомого майна, розташованого за адресою:АДРЕСА_12, а саме: адміністративний корпус, А, 909,8 кв.м.; майонезний цех В, 1082,6 кв.м.; будинок банкомиючої машини, Г, 383,3 кв.м.; будинок БРУ ВАК, Д, 216,1 кв.м.; будинок ректифікаційної колони, Е, 100,9 кв.м.; прибудова до майонезного цеху, Є, 129,3 кв.м.; склад, Ж, 430,0 кв.м.; будинок полісолодових екстрактів, З, 688,5 кв.м.; цех розливу горілки номер 2, І, 369,5 кв.м.; солодовня, Ї, 478,5 кв.м.; гаражі, К, 288,8 кв.м.; котельня, Н, 414,3 кв.м.; матеріальний склад номер 1, О, 69.8 кв.м.; матеріальний склад, П, 299,4 кв.м.; мазутосховище, Р, 57,3 кв.м.; склад готової продукції, С, 240,9 кв.м.; механічна майстерня, Т, 320,0 кв.м.; приміщення фільтр-прес ККС, У, 214,4 кв.м.; резервуар, І; резервуар, IІ; артскважина, III; артскважина, IV; вимощення, V; огорожа, 1; ворота, 2. Форма власності - загальнодержавна, частка - 1/1. (т.19. а.с.35).

Свідоцтвом про право власності від 09.11.2006, виданим Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, підтверджено, що Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_12а, а саме: цех по виробництву горілчаних виробів №1, А, 1168,8 кв.м.; тарний склад, Б, 272,7 кв.м.; цех КМК, варочна, В, 335,7 кв.м.; будинок спиртопідвалу, Г, 397,5 кв.м. Форма власності - загальнодержавна, частка - 1/1. (т.19. а.с.36).

У ліквідаційній процедурі Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" Західно-Українська товарна біржа 10.03.2010 провела аукціон з продажу нерухомого майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", а саме: будівлі та споруди -промплощадки, допоміжні споруди та об'єкти інженерного забезпечення і комунікації, обладнання за ціною 618 106,50 грн. Переможцем торгів став ОСОБА_14.

За результатами аукціону 04.06.2010 Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів" (продавець) в особі ліквідатора Кузика Євгена Івановича і ОСОБА_14 (покупець) уклали договори купівлі-продажу майна та акти прийому-передачі. (т.19. а.с.37-40). Покупець оплатив визначену договором суму, а продавець цю суму прийняв. Ці обставини учасники справи визнають.

04.11.2010 ОСОБА_14 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець 1), ОСОБА_5 (покупець 2), ОСОБА_4 та ОСОБА_18 (покупці 3), ОСОБА_8 (покупець 4), ОСОБА_6(покупець 5), іменовані разом як покупці, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець передає за плату, а покупці приймають і оплачують комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_13, а саме:

- ОСОБА_7 приймає і оплачує 4/100 частки вищевказаного комплексу, що становлять: гаражі (цегляні), загальною площею 288,8 кв.м., зазначені в плані під літ."К";

- ОСОБА_5 приймає і оплачує 12/100 часток вищевказаного комплексу, що становлять: адміністративний корпус (цегляний), загальною площею 759,2 кв.м., зазначені в плані під літ."А";

- ОСОБА_4 та ОСОБА_18 приймають в рівних частках і оплачують 25/100 часток вищевказаного комплексу, що становлять: будинок ректифікаційної колони (цегляний), загальною площею 100,9 кв.м., зазначений в плані під літ."Е"; будинок полісолодових екстрактів (цегляний), загальною площею 688,5 кв.м., зазначений в плані під літ."З"; цех розливу горілки номер 2 (цегляний), загальною площею 369,5 кв.м., зазначений в плані під літ."І"; солодовня (цегляна) загальною площею 478,5 кв.м., зазначений в плані під літ."Ї"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. ІІІ;

- ОСОБА_8 приймає і оплачує 34/100 частки вищевказаного комплексу, що становлять: майонезний цех (цегляний), загальною площею 1082,6 кв.м., зазначений в плані під літ."В"; будинок банкомиючої машини (цегляний), загальною площею 383,3 кв.м., зазначений в плані під літ."Г"; будинок БРУ ВАК (цегляний), загальною площею 216,1 кв.м., зазначений в плані під літ."Д"; прибудова до майонезного цеху (цегляна), загальною площею 129,3 кв.м., зазначена в плані під літ."Є"; склад (шиферний), загальною площею 430 кв.м., зазначений в плані під літ."Ж"; артскважина (залізна); огорожа (залізобетонні панелі), зазначена в плані під цифр.1; ворота (металеві), зазначені в плані під цифр.2; вимощення (асфальтне), зазначене в плані під цифр. V;

- ОСОБА_6 приймає і оплачує 25/100 часток вищевказаного комплексу, що становлять: котельня (цегляна), загальною площею 414,3 кв.м., зазначена в плані під літ."Н"; матеріальний склад номер 1 (цегляний), загальною площею 69,8 кв.м., зазначений в плані під літ."О"; матеріальний склад (цегляний), загальною площею 299,4 кв.м., зазначений в плані під літ."П"; мазутосховище (цегляне), загальною площею 57,3 кв.м., зазначене в плані під літ."Р"; склад готової продукції (цегляний), загальною площею 240,9 кв.м., зазначений в плані під літ."С"; механічна майстерня (цегляна), загальною площею 320,0 кв.м., зазначена в плані під літ."Т"; приміщення фільтр-прес ККС (цегляне), загальною площею 214,4 кв.м., зазначене в плані під літ."У".

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.11.2010 посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшковою Н.Ф. за реєстровим № 3220. (т.19, а.с.66-67).

Також 04.11.2010 ОСОБА_14 (продавець) і ОСОБА_6 (покупець 1), ОСОБА_7 (покупець 2) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавець передає за плату, а покупці приймають і оплачують комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_14, а саме:

- покупець 1 приймає і оплачує 33/50 частки вищевказаного комплексу, що становлять: цех по виробництву горілчаних виробів № 1 (цегляний), загальною площею 1168,8 кв.м., зазначений в плані під літ."А"; тарний склад (цегляний), загальною площею 272,7 кв.м., зазначений в плані під літ."Б";

- покупець 2 приймає і оплачує 17/50 часток вищевказаного комплексу, що становлять: цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335,7 кв.м., зазначений в плані під літ."В"; будинок спиртопідвалу (цегляний) загальною площею 397,5 кв.м., зазначений в плані під літ."Г".

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.11.2010 посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшковою Н.Ф. за реєстровим № 3213. (т.20, а.с.7-9).

30.07.2013 ОСОБА_7 (продавець) і ОСОБА_13 (покупець) уклали договір купівлі-продажу 17/50 часток нерухомого майна, відповідно до якого продавець передає за плату, а покупець приймає і оплачує 17/50 часток комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_15, та складають: цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335,7 кв.м., зазначений в плані під літ."В"; будинок спиртопідвалу (цегляний) загальною площею 397,5 кв.м., зазначений в плані під літ."Г". (т.19, а.с.149-151).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2011 року у справі №15/106-1776 (суддя Бучинська Г.Б.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство корпоративного управління", вул. Жилянська, 104/24, оф. 9, м. Київ, 2, 01032 до відповідачів: 1) Західно-Української товарної біржі, бул. Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль, 46000 2) Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська, 1, с. Струсів, Теребовлянський район, Тернопільська область про: визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею, що оформлені протоколом № 7 від 10.03.2010 в задоволенні позовних вимог ТзОВ "Агентство корпоративного управління" в частині щодо визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею, оформлених протоколом № 7 від 10.03.2010 року відмовлено, провадження в частині позовних вимог до ДП "Струсівський комбінат продтоварів" припинено на підставі пункту 6 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.12.2011, рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2011 року по справі №15/106-1776 скасовано; прийняте нове рішення, яким позов задоволено повністю, визнано недійсними результати аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010 року, оформлені протоколом № 7 від 10.03.2010 року; судові витрати по розгляду позовної заяви та апеляційної скарги покладено на відповідачів порівну.

Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 року мотивована тим, що дії Західно-Української товарної біржі та ліквідатора Кузика Є.І. при укладенні договору про надання послуг по організації продажу на аукціоні майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів" та при проведенні аукціону, суперечать вимогам чинного законодавства України; ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2010 року у справі № 10/Б-743 про ліквідацію ДП "Струсівський комбінат продтоварів" скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2011.

Разом з тим, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 року встановлено наступні обставини.

06.06.2007 КМ України постановою № 803 затвердив Порядок відчуження об'єктів державної власності, частиною третьою пункту 8 якого визначено, що рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вважає, що лист Міністерства аграрної політики України № 37-11-4-15/13281 від 29.07.2009 є доказом згоди держави на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки вищезазначений лист Мінагрополітики України не є розпорядчим актом, а тому не може бути доказом згоди органу управління на відчуження державного майна.

Щодо наказу Міністерства аграрної політики України № 400 від 02.07.2008р., то з його змісту не вбачається надання згоди даного міністерства на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів".

В процесі апеляційного провадження суд неодноразово звертався із запитами до Міністерства аграрної політики України для отримання інформації щодо надання згоди на відчуження майна відповідача-2, які були залишені без відповіді.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що при проведенні аукціону, оформленого протоколом № 7 від 10.03.2010р., порушено вимоги чинного законодавства України щодо отримання згоди органу управління на відчуження майна відповідача-2.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що комітет кредиторів ДП "Струсівський комбінат продтоварів" надав згоду на проведення 10.03.2010р. аукціону по реалізації майна банкрута, враховуючи наступне.

З протоколів № 5, № 8 та № 9 засідання комітету кредиторів, на які посилається місцевий суд, вбачається, що кредитори надали згоду на проведення відкритих біржових торгів, які відбулися 17.12.2008 та в подальшому були визнані недійсними в судовому порядку.

Відтак, судова колегія констатує, що дії Західно-Української товарної біржі та ліквідатора Кузика Є.І. при укладенні договору від 10.02.2010 про надання послуг по організації продажу на аукціоні майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів" та при проведенні 10.03.2010 аукціону, суперечать вимогам чинного законодавства України.

У постанові Вищого господарського суду України від 27.12.2011 по справі №15/106-1776 зазначено, що апеляційна інстанція прийшла до правомірно висновку, що комітет кредиторів ДП "Струсівський комбінат продтоварів" не надав згоду на проведення 10.03.2010р. аукціону по реалізації майна банкрута, а відтак дії Західно-Української товарної біржі та ліквідатора Кузика Є.І. при укладенні договору від 10.02.2010 про надання послуг по організації продажу на аукціоні майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів" та при проведенні 10.03.2010р. аукціону, суперечать вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 по справі №10/Б-743 за Заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство корпоративного управління" вул. Жилянська,104/24,оф.9, м. Київ, 01032 до відповідача 1 Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська,1, с. Струсів, Тернопільської області 48127; відповідача 2 ОСОБА_14 АДРЕСА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та стягнення 618 106 грн. 50 коп. у межах справи про банкрутство № 10/Б-743 про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" - Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство корпоративного управління" задоволено частково та:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - майнового комплексу, що знаходиться за адресою: село Струсів, вул. Заводська, буд. 1 Теребовлянського району Тернопільської області / який складається з: адміністративний корпус (цегляний), загальною площею 759,2 кв.м., зазначений в плані під літ. „А; майонезний цех (цегляний), загальною площею 1082.6 кв.м., зазначений в плані під літ. „В"; будинок банкомиючої машини (цегляний), загальною площею 383.3 кв.м., зачений в плані під літ. „Г"; будинок БРУ ВАК (цегляний), загальною площею 216.1 кв.м., зазначений в плані під літ. „Д"; будинок ректифікаційної колони (цегляний), загальною площею 100.9 кв.м., зазначений в плані під літ. „Е"; прибудова до майонезного цеху (цегляна), загальною ідею 129.3 кв.м., зазначена в плані під літ. „Є"; склад (шиферний) загальною площею 430.0 кв.м., зазначений в плані підліт. „Ж"; будинок полісолодових екстрактів (цегляний), загальною площею 688.5 кв.м., зазначений в плані під "3"; цех розливу горілки номер 2 (цегляний), загальною площею 369.5 кв.м., зазначений в плані під літ. „І"; солодовня (цегляна), загальною площею 478.5 кв.м., зазначена в плані під літ. ,,Ї"; гаражі (цегляні), загальною площею 288.8 кв.м., зазначені в плані підліт. „К"; котельня (цегляна), загальною площею 414.3 кв.м., зазначена в плані під літ. „Н"; матеріальний склад номер 1 (цегляний), загальною площею 69.8 кв.м., зазначений в плані під літ. „О"; матеріальний склад (цегляний), загальною площею 299.4 кв.м., зазначений в плані під літ. „П"; мазутосховище (цегляне), загальною площею 57.3 кв.м., зазначене в плані під літ. „Р"; склад готової продукції (цегляний), загальною площею 240.9 кв.м., зазначений в плані під літ. „С"; механічна майстерня (цегляна), загальною площею 320.0 кв.м., зазначена в плані під літ. „Т"; приміщення фільтр-прес ККС (цегляне), загальною площею 214.4 кв.м., зазначене в плані під літ. „У"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. „1"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. „II"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. „III"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. „IV"; вимощення (асфальтне), зазначене в плані під цифр. „V"; огорожа (залізобетонні панелі), зазначена в плані під цифр. „1"; ворота (металеві), зазначені в плані під цифр. „2"/, укладений 04.06.2010 року між Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська,1, с. Струсів, Тернопільської області в особі ліквідатора Кузика Євгена Івановича та ОСОБА_14, АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 1351;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна / комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 а, який складається із: цеху по виробництву горілчаних виробів номер 1 загальною площею 1168.8кв.м., зазначений в плані під літ. „А"; тарний склад (цегляний), загальною площею 272.7 кв.м., зазначений в плані під літ. „Б"; цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335.7 кв.м., зазначений в плані під літ. „В"; будинок спиртопідвалу (цегляний), загальною площею 397.5 кв.м., зазначений в плані під літ. „Г"/, укладений 04.06.2010 року між Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська,1, с. Струсів, Тернопільської області в особі ліквідатора Кузика Євгена Івановича та ОСОБА_14, АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 1354;

- в частині визнання недійсним Акту приймання-передачі майна від 14.03.2010р., а саме обладнання в кількості 44 одиниць, що знаходиться за адресою: с.Струсів Теребовлянського району Тернопільської області - в задоволенні заяви відмовлено;

- зобов'язано ОСОБА_14, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 повернути Державному підприємству "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська,1, с.Струсів, Тернопільської області, ідентифікаційний код 00375125 - Майновий комплекс за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, с.Струсів, вул.. Заводська, буд.1 / який складається з: адміністративний корпус (цегляний), загальною площею 759,2 кв.м., зазначений в плані під літ. „А; майонезний цех (цегляний), загальною площею 1082.6 кв.м., зазначений в плані під літ. „В"; будинок банкомиючої машини (цегляний), загальною площею 383.3 кв.м., зачений в плані під літ. „Г"; будинок БРУ ВАК (цегляний), загальною площею 216.1 кв.м., зазначений в плані під літ. „Д"; будинок ректифікаційної колони (цегляний), загальною площею 100.9 кв.м., зазначений в плані під літ. „Е"; прибудова до майонезного цеху (цегляна), загальною ідею 129.3 кв.м., зазначена в плані під літ. „Є"; склад (шиферний) загальною площею 430.0 кв.м., зазначений в плані підліт. „Ж"; будинок полісолодових екстрактів (цегляний), загальною площею 688.5 кв.м., зазначений в плані під "3"; цех розливу горілки номер 2 (цегляний), загальною площею 369.5 кв.м., зазначений в плані під літ. „І"; солодовня (цегляна), загальною площею 478.5 кв.м., зазначена в плані під літ. ,,Ї"; гаражі (цегляні), загальною площею 288.8 кв.м., зазначені в плані підліт. „К"; котельня (цегляна), загальною площею 414.3 кв.м., зазначена в плані під літ. „Н"; матеріальний склад номер 1 (цегляний), загальною площею 69.8 кв.м., зазначений в плані під літ. „О"; матеріальний склад (цегляний), загальною площею 299.4 кв.м., зазначений в плані під літ. „П"; мазутосховище (цегляне), загальною площею 57.3 кв.м., зазначене в плані під літ. „Р"; склад готової продукції (цегляний), загальною площею 240.9 кв.м., зазначений в плані під літ. „С"; механічна майстерня (цегляна), загальною площею 320.0 кв.м., зазначена в плані під літ. „Т"; приміщення фільтр-прес ККС (цегляне), загальною площею 214.4 кв.м., зазначене в плані під літ. „У"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. „1"; резервуар (залізний), зазначений в плані під цифр. „II"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. „III"; артскважина (залізна), зазначена в плані під цифр. „IV"; вимощення (асфальтне), зазначене в плані під цифр. „V"; огорожа (залізобетонні панелі), зазначена в плані під цифр. „1"; ворота (металеві), зазначені в плані під цифр. „2"/;

- Майновий комплекс за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, с.Струсів, вул. Заводська, буд.1а /який складається із: цеху по виробництву горілчаних виробів номер 1 загальною площею 1168.8кв.м., зазначений в плані під літ. „А"; тарний склад (цегляний), загальною площею 272.7 кв.м., зазначений в плані під літ. „Б"; цех КМК, варочна (цегляний), загальною площею 335.7 кв.м., зазначений в плані під літ. „В"; будинок спиртопідвалу (цегляний), загальною площею 397.5 кв.м., зазначений в плані під літ. „Г"/ ;

- Допоміжні споруди, об'єкти інженерного забезпечення і комунікації (згідно додатку № 1): теплиця 39х12м.; водопровід; відстійники з гідроспорудами; септик; прийомний резервуар; пожежний резервуар; каналізація; електросилове обладнання;

- Обладнання (згідно додатку № 2): автомат наливний Д9ВЕМ; автомат штампувальний; автомат наливний, автомат штампувальний; автомат для інспекції харчових рідин ЕБ-236Н; автомат етикувальний; транспортери ВТЯ6; банко миюча машина В-10; автомат закаточний 109АОО/109ОО; змішувачі, ванна; збірник КЗС63; транспортери ВТЯ6; ліфт 200кг; дозувально-наповнювальний автомат ДНЗ-3/125; гомогенізатор; підігрівач; автомат етикувальний Л5ВЕМ; автомат етикувальний Л5ВЕМ; банко миюча машина; дозувально-наповнювальний автомат ДНЗ-3/125; верстат пакувальний УМТ60 УХЛ4,2; автомат закаточний; дозувально-наповнювальний автомат ДНЗ-3/125; вага, вага; автомат етикувальний; автомат дозувально-наповнювальний Д9ВРЕ6; транспортер МВТЯ; транспортер; норія; верстат свердлильний; бензоколонка; вага автомобільна; стаціонарне накриття глибинної помпи; токарно-гвинторізний верстат; машина укупорочна; автомат для інспекції харчових рідин; автомат наливний Д9ВРМ2М6; автомат закаточний Л5ВУП; автомат етикувальний Л5ВЕМ; пальцевий верстат; котел ДКВР; холодильник;

- стягнуто з Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", вул. Заводська,1, с. Струсів, Тернопільської області, ідентифікаційний код 00375125 на користь ОСОБА_14, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 618 106,50 грн. вартості придбаного майна.

Вказана ухвала Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 по справі №10/Б-743 в частині задоволення Заяви мотивована тим, що встановлений постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 в іншій справі господарського суду Тернопільської області №15/106-1776 факт недійсності результатів проведеного 10.03.2010 Західно-Українською товарною біржею аукціону (протокол №7) не підлягає доказуванню і є підставою для визнання недійсними відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 04.06.2010, реєстрові номери 1351, 1354, укладених за результатами вказаного аукціону. Також, констатовано, що в Постанові Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 зазначено, що лист Міністерства аграрної політики України № 37-11-4-15/13281 від 29.07.2009 не є доказом згоди держави на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів", оскільки вищезазначений лист Мінагрополітики України не є розпорядчим актом, а тому не може бути доказом згоди органу управління на відчуження державного майна; зі змісту наказу Міністерства аграрної політики України № 400 від 02.07.2008р. не вбачається надання згоди даного міністерства на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів".

Оскільки заявником не було надано суду доказів неможливості повернути одержане за недійними правочинами майно в натурі, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог про відшкодування вартості майна в сумі 618 106,50 грн. і визнав за необхідне застосувати передбачені статтею 216 ЦК України загальні наслідки недійсності правочину - двосторонню реституцію.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання у кількості 44 одиниць за пунктом 4 акту приймання-передачі від 14.03.2010, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний акт не можна кваліфікувати як договір у розумінні ст.ст.174, 180 ГК України, ст.ст.11, 626, 638 ЦК України, оскільки він не є документом, що породжує певні правові наслідки для сторін, а лише підтверджує факт передачі спірного майна.

Разом з тим, в ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 констатовано, що, при проведенні аукціону, оформленого протоколом № 7 від 10.03.2010р., порушено вимоги чинного законодавства України щодо отримання згоди органу управління на відчуження майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів". Факт визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010 року, оформлених протоколом № 7 від 10.03.2010 р., не підлягає доказуванню.

Постановою Львівського апеляційного Господарського суду від 10.02.2014 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013р. по справі №10/Б-743 скасовано. Постановлено нове рішення, яким в задоволенні заяви ТзОВ "Агентство корпоративного управління" відмовлено повністю.

У зазначеній постанові Львівського апеляційного Господарського суду від 10.02.2014 вказано, що суд першої інстанції без дослідження обставин справи зіслався на відсутність згоди уповноваженого державного органу на відчуження майна та невмотивовано визнав порушення чинного законодавства. При цьому судом першої інстанції грубо проігноровано наявний в справі Наказ № 400 від 02.07.2008р. Міністерства аграрної політики України, яким державний орган управління, прийняв рішення про припинення діяльності ДП "Струсівський комбінат продтоварів" шляхом ліквідації згідно чинного законодавства. Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна. Заявник-кредитор не є власником майна боржника, що оспорюється, а тому віндикаційний позов не може бути належним способом захисту його прав. Крім того, апеляційним судом встановлено, що громадянин ОСОБА_14 продав спірне майно громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 за нотаріально-посвідченими договорами купівлі-продажу у 2010-2011 роках, що фактично виключає можливість повернення майна громадянином ОСОБА_14 боржнику - ДП "Струсівський комбінат продтоварів". Одночасно суд апеляційної інстанції зазначив, що викладена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 у справі №15/106-1776 правова оцінка щодо відсутності або наявності згоди уповноваженого державного органу на відчуження майна не має преюдиціального значення для даної справи у розумінні ст.35 ГПК України і підлягає повторному доказуванню.

Окрім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно зобов'язано ОСОБА_14 повернути одержане за спірними договорами майно, оскільки в силу ст.ст.216, 388 ЦК України право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна, яким заявник - кредитор не являється.

Постановою Вищого господарського Суду України від 10.06.2014 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.02.2014 скасовано. Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 по справі №10/Б-743 в частині зобов'язання ОСОБА_14 повернути Державному підприємству "Струсівський комбінат продтоварів" майнові комплекси за адресою: АДРЕСА_16, допоміжні споруди, об'єкти інженерного забезпечення і комунікацій (згідно додатку №1), обладнання (згідно додатку №1) та в частині стягнення з Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" на користь ОСОБА_14 618106,50 грн. вартості придбаного майна - скасовано. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство корпоративного управління" в цій частині - відмовлено. В решті ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 залишено без змін.

Так, у постанові Вищого господарського Суду України від 10.06.2014 визнано помилковим висновок суду апеляційної інстанції про необхідність повторного доказування факту, який вже встановлений в іншому судовому акті, прийнятому за участі тих самих сторін, і яке набрало законної сили. А тому, встановлений постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 в іншій судовій справі №15/106-1776 факт недійсності результатів аукціону, оформлених протоколом №7 від 10.03.2010, має преюдиціальне значення для даної справи, оскільки преюдиційністю є обов'язковість для всіх судів під час розгляду справ приймати без перевірки й доведення факти, встановлені раніше у якихось справах постановленими рішеннями чи вироками, що набули законної сили. Принцип преюдиційності діє лише стосовно осіб, що брали участь у попередньому й наступному процесах, та їх правонаступників. Висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у скаржника права на оспорювання в судовому порядку укладених ліквідатором договорів купівлі-продажу майна боржника, є помилковим. Між тим, колегія суддів погоджується з доводами суду апеляційної інстанції відносно неправомірності застосування судом першої інстанції наслідків недійсності договорів купівлі-продажу. Зміст наведених правових норм свідчить, що право вимагати застосування правових наслідків недійсності правочину, які встановлені законом, так само як і вимагати відшкодування вартості одержаного за цим правочином майна, у разі неможливості його повернення в натурі, належить виключно стороні зобов'язання (власнику). За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності спірних договорів купівлі-продажу, оскільки вимоги про визнання їх недійсними заявлені особою, яка не є стороною цих договорів (власником майна), а є лише її кредитором. З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги заявника - кредитора про відшкодування вартості належного іншій особі (власнику) майна, яке є предметом недійсних договорів.

07.02.2019 через канцелярію суду до матеріалів справи від Міністерства аграрної політики України поступили копія Наказу №400 від 2 липня 2008 року "Про припинення діяльності державних підприємств" з Додатками (зокрема,Додатком 5) та копія Листа №37-11-4-15/13281 від 29.07.2009 на адресу ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" Кузику Є.І.

Так, Міністерством аграрної політики 2 липня 2008 року видано Наказ №400 від 2 липня 2008 року "Про припинення діяльності державних підприємств", згідно якого керуючись Господарським кодексом України,Законом України «Про управління об'єктами державної власності» та у зв'язку з неможливістю здійснення господарської діяльності підприємств наказано: припинити діяльність, зокрема, Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» (, адреса:48127, Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, с.Струсів) шляхом їх ліквідації згідно чинного законодавства (п.п.1.5 п.1 Наказу); утворити та затвердити склади комісії з ліквідації: Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» у складі згідно з додатком 5 (п.п.2.5 п.2 Наказу);голові комісії Чорноусу В.С.провести інвентаризацію і оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів у встановленому порядку з метою погашення кредиторської заборгованості (п.п.3.3 п.3 Наказу), скласти ліквідаційні баланси та звіти про роботу комісій з ліквідації державних підприємств та здати в архів міністерства (п.п.3.4 п.3 Наказу), у разі недостатньої вартості майна підприємств для задоволення вимог кредиторів продовжити процедуру ліквідації підприємства відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (п.п.3.5 п.3 Наказу).

До Наказу складено Додатки 1-5, зокрема, Додаток 5 «Склад комісії з ліквідації Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів»».

В Листі №37-11-4-15/13281 від 29.07.2009 Міністерства аграрної політики України на адресу ліквідатора ДП «Струсівський комбінат продтоварів» Кузика Є.І. зазначається про те, що Міністерством розглянуто звернення ліквідатора щодо відчуження майна банкрута ДП «Струсівський завод продтоварів» в процедурі ліквідації підприємства і повідомляється наступне. Враховуючи, що Мінагрополітики як органом управління згідно наказу від 02.07.2008 №400 прийнято рішення про ліквідацію ДП «Струсівський завод продтоварів», міністерство не заперечує проти застосування процедури ліквідації в межах процедури банкрутства. Після реалізації майна та погашення кредиторських вимог пропонує надати до Мінагрополітики звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс, затверджений господарським судом та довідку ЄДРПОУ про припинення діяльності юридичної особи.

Копія Листа №37-11-4-15/13281 від 29.07.2009 Міністерства аграрної політики України знаходиться в матеріалах справи.

При прийнятті даного рішення суд виходить із наступного.

Згідно абзацу першого підпункту 2.6. пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір (абзац четвертий підпункту 2.6. пункту 2 зазначеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України).

Відтак, Львівський апеляційний господарський суд постановою від 13.07.2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.12.2011, у справі №15/106-1776 за позовом ТОВ "Агентство корпоративного управління" до Західно-Української товарної біржі та ДП "Струсівський комбінат продтоварів", визнав недійсними результати аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010, оформлені протоколом №7 від 10.03.2010 з тих підстав, що при проведені аукціону було порушено вимоги законодавства України щодо порядку отримання згоди органу управління на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів".

Суд апеляційної інстанції у зазначеній постанові від 13.07.2011 встановив факт відсутності згоди органу управління на відчуження державного майна, вказавши, що в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вважає, що лист Міністерства аграрної політики України № 37-11-4-15/13281 від 29.07.2009р. є доказом згоди держави на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів". Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки вищезазначений лист Мінагрополітики України не є розпорядчим актом, а тому не може бути доказом згоди органу управління на відчуження державного майна. Щодо наказу Міністерства аграрної політики України №400 від 02.07.2008, то з його змісту не вбачається надання згоди даного міністерства на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів". В процесі апеляційного провадження суд неодноразово звертався із запитами до Міністерства аграрної політики України для отримання інформації щодо надання згоди на відчуження майна відповідача-2, які були залишені без відповіді.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 у справі №10/Б-743 визнано недійсними договори купівлі - продажу нерухомого майна, укладені 04.06.2010 Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" (продавець) в особі ліквідатора Кузика Євгена Івановича та ОСОБА_14 (покупець) з тих підстав, що при їх укладенні не було дотримано вимог законодавства України щодо отримання згоди органу управління на відчуження майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів".

Ухвала Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 залишена без змін у частині визнання недійсними договорів постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном; недопустимість позбавлення власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнано право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (статті 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 388 ЦК України "Право власника на витребування майна від добросовісного набувача" визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом частини п'ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів"належить до сфери управління Мінагрополітики України і в силу приписів статті 326 Цивільного кодексу України та пункту 5 статті 75 Господарського кодексу України, відчуження його майна можливе лише за попередньою згодою вказаного органу.

Отже, суд дійшов висновку, що фізичні особи - покупці за договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 04.11.2010 ОСОБА_7 (покупець 1), ОСОБА_5 (покупець 2), ОСОБА_4 та ОСОБА_18 (покупці 3), ОСОБА_8 (покупець 4), ОСОБА_6 (покупець 5), вважаються добросовісними набувачами цього майна, оскільки за вказаних обставин вони не знали і не могли знати про придбання майна від особи (ОСОБА_14.), яка не мала права його відчужувати, придбали майно за відплатним договором, оскільки не було згоди Міністерства аграрної політики України на відчуження майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів", а даний факт встановлено постановою Львівського апеляційного Господарського суду від 13.07.2011 у справі №15/106-1776.

Оскільки результати аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010, оформлені протоколом № 7 від 10.03.2010 з продажу нерухомого майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів" визнано недійсними і саме до моменту визнання остаточно такого факту (до 27.12.2011) зазначені вище фізичні особи - покупці придбали в ОСОБА_14 майно, а відтак, такі фізичні особи - покупці (відповідачі 1, 2, 3, 4, 5, 6) є добросовісними набувачами. Оскільки ОСОБА_13 придбав майно у ОСОБА_7 за договором від 30.07.2013, то він також є добросовісним набувачем.

Згідно статті 661 ЦК України "Відповідальність продавця у разі відсудження товару у покупця" у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

В рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містяться також у рішеннях ЄСПЛ у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови".

Вищенаведене не свідчить про порушення принципу "пропорційності" при поверненні у державну власність спірного майна, яке вибуло із такої власності незаконно, оскільки добросовісні володільці (відповідачі 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7), із володіння яких майно витребовується, не позбавлені можливості відновити своє право на підставі статті 661 Цивільного кодексу України та не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного позбавлення майна, закладеним у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, предметом регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, втручання держави в право відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 на мирне володіння майном не суперечить сформульованим в усталеній практиці Європейського суду з прав людини критеріям правомірного втручання в це право.

Так, витребування майна з володіння відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 (добросовісних набувачів) відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статті 388 Цивільного кодексу України у зв'язку з неправомірним заволодінням майном держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 20.11.2018 Великої Палати Верховного Суду по справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

А відтак, твердження відповідачів 1, 2, 3, 5, 6, 7 викладені у Відзиві на позовну заяву про витребування майна із чужого незаконного володіння від 20.12.2018 (вх №23563 від 26.12.2018) не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наведеним вище.

Щодо позовної давності.

11.01.2019 через канцелярію суду від представника відповідачів 1,2,3,5,6,7 поступила Заява про застосування строків позовної давності №без номера від 10.01.2019 (вх. №650 від 11.01.2019), в якій зазначається про те, що є підстави для застосування строку позовної давності,а також зазначається про те, що 10.03.2010 Західно-Українська біржа провела аукціон з продажу нерухомого майна ДП "Струсівський комбінат продтоварів" а саме: майнові комплекси за адресами: с.Струсів, вул. Заводська, 1 та АДРЕСА_20, допоміжні споруди, об'єкти інженерного забезпечення і комунікацій та обладнання, на яких вказане майно було придбане ОСОБА_14 за відповідною ціною. За результатами аукціону 04.06.2010 між ДП "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора Кузика Є.І. та ОСОБА_14 укладено договори купівлі-продажу майна та акти прийому-передачі. Таким чином ДП "Струсівський комбінат продтоварів фактично 04.06.2010 передало у власність майно ОСОБА_14

Також у зазначеній Заяві вказується на те, що особа, яка представляла інтереси ДП "Струсівський комбінат продтоварів" на момент укладення договору знала про те, що відчуження майна, що є державною власністю повинне проводитись за згодою Органу управління майном (Міністерство аграрної політики та продовольства України)у порядку встановленому чинним законодавством, що передбачено ст. 326 ЦК України, ст. 75 ГК України та статутом державного підприємства у п.п. 4.4. Із матеріалів заяви випливає, що кошти, які були сплачені ОСОБА_14 надійшли на відповідні державні рахунки, які відповідно до ч.6 ст. 75 ГК України повинні були бути використані відповідно до фінансового плану, тому відповідний державний орган управління майном повинен був знати про відчуження майна та одержання коштів на відповідні рахунки. Зважаючи на те, що перерахунок коштів та одержання майна покупцем мали місце 4 червня 2010 року і після того ні продавцем, ні відповідними органами не висувались жодні скарги чи претензії, тому вважається, що строк позовної давності сплив і таким чином, позивач не має права вимагати майно із власності відповідачів, яке було придбане у передбаченому законом порядку. За весь час відкритого володіння цим майном до відповідачів не звертались із вимогами про повернення майна ні Державне підприємство "Струсівський комбінат продтоварів", ні Міністерство аграрної політики та продовольства України аж до 2016 року.

При цьому, в Заяві викладені посилання на позицію Великої Палати Верховного Суду по справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18), де суд відступив від старої позиції про незастосування позовної давності у справах пов'язаних із витребовуванням майна за ст. 388 ЦК України. В ухвалі зазначено "Велика Палата Верховного Суду вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, є необгрунтованими, оскільки статті 387, 388 Цивільного кодексу України не містять положень про те, що приписи про позовну давність до правовідносин, що врегульовуються цими нормами права, не застосовуються, а положення статті 268 цього Кодексу не передбачають, що вимоги у цій справі відносяться до вимог, на які позовна давність не поширюється". Такої позиції суд дійшов з огляду на принцип правової визначеності, оскільки норми про позовну давність не передбачають не застосування її до відносин, які виникають у випадках передбачених із витребуванням майна у добросовісного набувача.

Також у Заяві зазначається, що позивач не може стверджувати, що він дізнався про право витребування майна пізніше ніж 27.12.2011, оскільки тоді постановою Вищого Господарського Суду України від 27.12.2011 року, встановлено відсутність згоди Міністерства аграрної політики України на відчуження майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" на комплекси, що знаходяться за адресами АДРЕСА_17 та АДРЕСА_18.

05.03.2019 через канцелярію суду від ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. поступили Заперечення на заяву про застосування строків позовної давності № без номера від 04.03.2019 (Заява про долучення документів до матеріалів справи № без номера від 04.03.2019 (вх.№3843 від 05.03.2019), в яких зазначається про те, що Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» звернувшись з даним позовом 10.08.2016 не порушило встановлених ст.257 ЦК України строків позовної давності, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 03.12.2013 (залишеною без змін у частині визнання недійсними договорів постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014) у справі №10/Б-743 визнав недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна, укладені 04.06.2010 Державним підприємством «Струсівський комбінат продтоварів» (продавець) в особі ліквідатора Кузика Євгена Івановича з ОСОБА_14 (покупець) з тих підстав, що при їх укладенні не було дотримано вимог законодавства України щодо отримання згоди органу управління на відчуження майна Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів». Разом із тим, як встановлено під час розгляду даного спору, набуте ОСОБА_14 за спірними договорами нерухоме майно було ним відчужено іншим особам, що виключає можливість покладення на нього обов'язку повернути це майно в натурі.

Також в своїх Запереченнях ліквідатор - арбітражний керуючий Зубик Ю.З. зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України, норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Отже, визнання недійсним першого правочину є підставою та передумовою для застосування форми захисту, передбаченої ст.388 ЦК України і визнання недійсними всіх наступних у ланцюгу договорів не потребується. Обидві вимоги передбачені законодавством та є нерозривно пов'язаними між собою, оскільки спрямовані на єдину мету - відновлення порушеного права власності.Оскільки, вимогам про витребування майна в останніх набувачів в даному випадку невід'ємно передують вимоги про визнання недійсними договорів, укладених із ОСОБА_14, які є по суті їх передумовою. А тому, саме починаючи з моменту визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових комплексів за адресами: АДРЕСА_19 та АДРЕСА_20 (набрання судовим рішенням від 03.12.2013 по справі № 10/Б-743 законної сили) слід обчислювати початок перебігу позовної давності, оскільки саме ця обставина є підставою даного позову. Таким чином, Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» звернувшись з даним позовом 10.08.2016 не порушило, встановлених ст.257 ЦК України, строків позовної давності.

04.04.2019 через канцелярію суду від прокуратури Тернопільської області поступили Заперечення на заяву про застосування позовної давності №05/2-106 вих.19 від 03.04.2019 (вх.№5949 від 04.04.2019), в якій зазначається про те, що строк позовної давності по даній справі не пропущено, з огляду на те, що відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов'язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтями 330,388 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно, яке відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14, за положеннями статтей 330,387,388 Цивільного кодексу України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула його з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.Отже, саме визнання недійсним першого правочину є підставою для витребування майна в останніх набувачів, а тому перебіг строку позовної давності слід рахувати з моменту набрання законної сили рішенням про визнання недійсним такого правочину. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 (залишеною без змін у частині визнання недійсними договорів постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014) у справі №10/Б-743 визнано недійсними договори купівлі-продажу майнових комплексів, укладені між Державним підприємством «Струсівський комбінат продтоварів» в особі ліквідатора Кузика Є.І. та ОСОБА_14 з тих підстав, що при укладенні спірних договорів не дотримано вимог законодавства щодо отримання згоди органу управління на відчуження майна державного підприємства. Під час розгляду даної справи було встановлено, що набуте ОСОБА_14 майно за спірним договором відчужено іншим особам, що виключає можливість застосування реституції як наслідку недійсності оспорюваного правочину. Водночас майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України (ч.3 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, саме з часу набрання ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.12.2013 законної сили (10.06.2014) у позивача виникло право вимоги витребування майна.

Щодо Заяви про застосування строку позовної давності № без номера від 10.01.2019 (вх.№650 від 11.01.2019), то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, зокрема, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Як визначається у абзаці першому та абзаці другому підпункту 2.2 пункту 2 даної постанови пленуму Вищого господарського суду України відповідно за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно абзацу третього підпункту 2.2 пункту 2 вказаної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах (абзац четвертий підпункту 2.2. пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-7цс14:

-Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

-Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

-Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Згідно підпункту 2.3. зазначеної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейськи й суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Зубик Юлії Зіновіївни звернулось із Заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності до відповідачів 1,2,3,4,5,6,7 саме 10.08.2016 (вх.№14768 від 10.08.2016).

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України (як в редакції діючій на момент подання Заяви про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності -10.08.2016 так і на даний час) передбачено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. В зазначений перелік не включено вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

А отже, на вимогу щодо витребування майна із чужого незаконного володіння поширюється загальна позовна давність.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) погодилась із висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6-1047цс17 щодо застосування інституту позовної давності до правовідносин, що регулюються статтею 388 Цивільного кодексу України.

Так, у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6-1047цс17 (стосується витребування майна) викладено правову позицію, що до позовних вимог про витребування майна на підставі статтей 387,388 Цивільного кодексу України застосовується загальна позовна давність у три роки. При цьому за вимогами статі 261 цього Кодексу початок перебігу строку позовної давності пов'язується не лише з моментом, коли особі, яка звертається за захистом свого права або інтересу, стало відомо про порушення свого права чи про особу, яка його порушила, а також моментом, коли така особа могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) зазначає наступне:

-за загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила;

-отже, за змістом статтей 256,261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу);

-при цьому і в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №359/2012/15-ц (провадження №14-101цс18);

-це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньо обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини;

-можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15,16,20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

В своїх Запереченнях на заяву про застосування строків позовної давності № без номера від 04.03.2019 ліквідатор-арбітражний керуючий на підтвердження того, що Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» звернувшись з даним позовом 10.08.2016 не порушило, встановлених ст.257 ЦК України, строків позовної давності зазначає про те, що під час розгляду спору у справі №10/Б-743, набуте ОСОБА_14 за спірними договорами нерухоме майно було ним відчужено іншим особам, що виключає можливість покладення на нього обов'язку повернути це майно в натурі і саме починаючи з моменту визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових комплексів за адресами: АДРЕСА_19 та АДРЕСА_20 (набрання судовим рішенням від 03.12.2013 по справі № 10/Б-743 законної сили) слід обчислювати початок перебігу позовної давності, оскільки саме ця обставина є підставою даного позову.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями ліквідатора-арбітражного керуючого викладених у Запереченнях, враховуючи те, що нормами ст. 388 ЦК України чітко передбачено випадки, у яких власником може бути витребувано та випадки, у яких власником не може витребувано майно від добросовісного набувача, а підстава зазначена у Запереченнях до таких випадків не відноситься.

А тому суд погоджується із твердженнями відповідачів 1,2,3,5,6,7 викладених у Заяві про застосування строків позовної давності №без номера від 10.01.2019 про те, що позивач не може стверджувати, що він дізнався про право витребування майна пізніше ніж 27.12.2011, оскільки тоді постановою Вищого Господарського Суду України від 27.12.2011 встановлено відсутність згоди Міністерства аграрної політики України на відчуження майна Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" на комплекси, що знаходяться за адресами АДРЕСА_17 та АДРЕСА_18.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2011 (залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.12.2011) по справі №15/106-1776 за позовом ТзОВ «Агенство корпоративного управління» до відповідача 1: Західно-Української товарної біржі, відповідача 2:Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет 1)ОСОБА_14, м.Львів, 2)ОСОБА_22 про визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею, що оформлені протоколом №07 від 10.03.2010, рішення господарського суду Тернопільської області від 10.01.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та визнано недійсними результати аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010, оформлені протоколом №7 від 10.03.2010.

В судовому засіданні 13.07.2011 в апеляційній інстанції від відповідача 2: Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» був присутній ліквідатор Кузик Є.І. В судовому засіданні 27.12.2011 в касаційній інстанції представники відповідачів, зокрема, відповідача 2:Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» не з'явилися, однак як зазначено у самій постанові - про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Закон України «Про доступ до судових рішень» визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Відповідно до статтей 3,4 даного Закону суд загальної юрисдикції вносить до Єдиного державного реєстру судових рішень всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З наведеного вбачається, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від13.07.2011 по справі №15/106-1776 і постанова Вищого господарського суду України від 27.12.2011 по даній справі були внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до яких є відкритим.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у даній справі є саме Державне підприємство"Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого, а не Міністерство аграрної політики України.

Згідно ч. 1 ст. 41 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Наведені вище факти підтверджують також і поінформованість позивача про порушення його права щодо відчуження майна з моменту визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Західно-Українською товарною біржею 10.03.2010, та встановлення факту відсутності згоди уповноваженого органу на відчуження майна, тобто остаточно 27.12.2011.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності почався 28.12.2011 року і тривав 3 роки, у зв'язку з чим закінчився 28.12.2014 року.

Також суд вважає, що Державне підприємство «Струсівський комбінат продтоварів» могло дізнатися про те, що придбане майно на аукціоні покупцем ОСОБА_14 було ним відчужено іншим особам ще раніше 10.06.2014 - дата винесення постанови Вищим господарським судом України, якою ухвала суду від 03.12.2013 по справі 10/Б-743 в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна-майнового комплексу за адресою АДРЕСА_22 та договору купівлі-продажу нерухомого майна-майнового комплексу за адресою АДРЕСА_21, які були укладені з покупцем - ОСОБА_14, залишена в силі.

Так, в ухвалі суду від 03.12.2013 судом встановлено, що як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 14.06.2013, наданої Реєстраційною службою Теребовлянського районного управління юстиції на вимогу суду при розгляді справи №921/392/13-г/11, майновий комплекс за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, с.Струсів, вул.Заводська, буд.1 відчужено в частині 91 ідеальної частки, зазначений майновий комплекс знаходиться у приватній спільній частковій власності; майновий комплекс за адресою:Тернопільська область, Теребовлянський район, с.Струсів, вул.Заводська, буд.1а відчужено в частині 50 часток, зазначений майновий комплекс знаходиться у приватній спільній частковій власності; відомості щодо відчуження решти придбаного на аукціоні фізичною особою ОСОБА_14 майна, інформаційна довідка не містить.

Як вбачається із бази даних Діловодство спеціалізованого суду ухвалою суду від 18.04.2013 було порушено провадження у справі №921/392/13-г/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство корпоративного управління», вул..Жилянська,104/24, оф.9, м.Київ,01032 до відповідача1: Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» в особі ліквідатора Бобрука Т.В., АДРЕСА_4,21000, до відповідача ОСОБА_14, АДРЕСА_5,79000 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 04.06.2010, 14.03.2010 та стягнення з ОСОБА_14 на користь ДП «Струсівський комбінат продтоварів» 618106,50 грн. та розгляд справи призначено на 14.05.2013 на 11 год 00 хв. Ухвалою суду від 14.05.2013 розгляд справи відкладено на 04.06.2013 на 14 год 15 хв. Ухвалою суду від 04.06.2013 розгляд справи відкладено на 26.06.2013 на 14 год 20 хв. Ухвалою суду від 26.06.2013 провадження у справі №921/392/13-г/11 припинено (п.1 ст.80 ГПК України). В судові засідання ліквідатор відповідача 1: Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» не з'являвся. Лише як вбачається із ухвали від 04.06.2013 про відкладення розгляду справи 03.06.2013 від ліквідатора банкрута Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» Шевчука Т.І. на адресу господарського суду Тернопільської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу щодо вжиття заходів для отримання ліквідатором банкрута відповідних документів з метою виконання ухвали господарського суду Тернопільської області від 14.05.2013. Ухвалою суду від 04.06.2013 судом було надіслано Реєстраційній службі Теребовлянського районного управління юстиції, м.Теребовля Тернопільської області, вул.Князя Василька,110а Запит про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів», с. Струсів вул. Заводська,1 Тернопільської області, ідентифікаційний код 00375125.

В ухвалі суду від 26.06.2013, якою провадження у справі №921/392/13-г/11 припинено, зазначено про те, що 19.06.2013 від Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції на виконання вимог суду, викладених в ухвалі господарського суду від 04.06.2013, на адресу господарського суду Тернопільської області надійшла Інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів».

Ухвала суду від 26.06.2013 по справі №921/392/13-г/11 була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якої є відкритим. Таким чином, незважаючи на відсутність у судовому засіданні 26.06.2013 представника (ліквідатора) Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів», зазначене підприємство про факт відчуження ОСОБА_14придбаного майна могло довідатисьще 26.06.2013.

Таким чином, позивачем не підтверджено об'єктивну неможливість дізнатись про порушення його права щодо відчуження майна фізичним особам (відповідачам 1,2,3,4,5,6,7) до 10.08.2016.

Відповідачі 1,2,3,5,6,7 такі обставини спростували у встановленому порядку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння. А тому, в даному випадку наявні всі підстави для застосування позовної давності.

У постанові від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) Великої Палати Верховного Суду викладена правова позиція, згідно якої за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача у відповідності до статей 387,388 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися положення статті 267 Цивільного кодексу України, згідно якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне в позові до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

В постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-104цс13 Верховним Судом України викладено наступну правову позицію: на підставі положень статей 387, 388 ЦК України власнику надається право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов.

А відтак, вимоги про визнання права власності Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» на комплекс,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_22 та комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_21 до задоволення не підлягають, оскільки вони є додатковими до вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, в задоволенні яких суд відмовив.

Згідно ст.129 Конституції України до однієї із основних засад судочинства відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Змагальність сторін проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.13 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків

(ч.2 ст.73 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п.58 рішення від 10.02.2010 (заява №4909/04) Єропейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29)

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (п. 54 рішення від 28.10.2010 (заява №4241/03) Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Щодо судових витрат.

Ухвалою суду від 15.08.2016 (суддя Сидорук А.М.) відстрочено Державному підприємству "Струсівський комбінат продтоварів", с. Струсів, вул.Заводська,1 Теребовлянського району Тернопільської області сплату судового збору за подання заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно до ухвалення судового рішення у справі.

В пунктах 3.3, 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

У п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено черговість задоволення вимог кредиторів та встановлено, що у першу чергу задовольняються, зокрема, витрати на оплату судового збору.

Як роз'яснено у підп. 2.2.1 п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" господарським судам слід враховувати, що: судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на 2016 рік), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2016 рік" установлено станом на 01.01.2016 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1 378,00 гривні.

Позивач просить суд задовольнити чотири позовні вимоги майнового характеру Позивач повинен був сплатити судовий збір за пред'явлення вимоги про визнання права власності на комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 загальною вартістю 344666 грн. 30 коп. - 5169 грн. 99 коп., та вимоги про витребування вказаного майна із чужого незаконного володіння - 5169 грн. 99 коп.; за предявлення вимоги про визнання права власності на комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 загальною вартістю 125488 грн. 00 коп. - 1882 грн. 32 коп., та вимоги про витребування вказаного майна із чужого незаконного володіння - 1882 грн. 32 коп. Отже, загальна сума судового збору становить 14104 грн.62 коп.

Станом на 08.04.2019 доказів сплати Державним підприємством "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. судового збору за подання заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно суду не було надано.

Згідно до ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, в тому числі про розподіл між сторонами судових витрати.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 4 п. 2 ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Тобто, коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято не на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з позивача у доход державного бюджету України.

Суд вважає за необхідне стягнути в дохід Державного бюджету України з коштів Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", с.Струсів, вул. Заводська,1 Теребовлянського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 00375125, судовий збір у розмірі 14104 грн 62 коп у порядку черговості, визначеної ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Керуючись п.8 ч.1. ст.20, ст.ст. 46, 73-79, 86, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 ст.9, ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

У Х В А Л И В :

1.В задоволенні Заяви № без номера від 09 серпня 2016 року (вх.№14768 від 10.08.2016) Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Юлії Зіновіївни до відповідача 1: ОСОБА_3, відповідача 2: ОСОБА_4, відповідача 3: ОСОБА_5, відповідача 4: ОСОБА_6, відповідача 5: ОСОБА_7, відповідача 6: ОСОБА_8, відповідача 7: ОСОБА_13 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності у межах провадження у справі № 10/Б-743 за заявою Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі до Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" про банкрутство відмовити.

2.Стягнути в дохід Державного бюджету України з коштів Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", с.Струсів, вул. Заводська,1 Теребовлянського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 00375125, судовий збір у розмірі 14104 грн 62 коп у порядку черговості, визначеної ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

4.Ухвала підлягає оскарженню в порядку і строки передбачені ст.ст.256-257 Господарського процесуального кодексу України.

5.Ухвалу направити:

-Державному підприємству "Струсівський комбінат продтоварів" с.Струсів, вул. Заводська,1 Теребовлянського району Тернопільської області;

-арбітражному керуючому Зубик Ю.З., АДРЕСА_23

-ОСОБА_3, с.Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області;

-ОСОБА_4 с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області;

-ОСОБА_5, АДРЕСА_24

-ОСОБА_6, АДРЕСА_6;

-ОСОБА_7 с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області;

-ОСОБА_8 с.Струсів, Теребовлянського району Тернопільської області;

-ОСОБА_13, АДРЕСА_25;

-представнику відповідачів за довіреністю - ОСОБА_10, АДРЕСА_7;

-Сектору з питань банкрутства, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль;

-Міністерству аграрної політики та продовольства України, вул. Хрещатик ,24 м. Київ,

-Прокуратурі Тернопільської області, вул.Листопадова,4 , м.Тернопіль,46001.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст ухвали складено: 12 квітня 2019 року.

Суддя С.О. Хома