ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Справа № 918/725/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача- Ситайло Н.В.;

відповідача- Гладчук З.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Акціонерного товарис-тва «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товарист-ва «Українська залізниця» на рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019р., повний текст якого складено 28.01.2019р., у справі №918/725/17 (суддя Церковна Н.Ф .)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії

«Центр транспортної логістики» акціонерного товариства

«Українська залізниця» м.Київ

до Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство»

с.Антонівка, Володимирецького р-ну, Рівненської обл.

про стягнення 382 268 грн. 97 коп. заборгованості по розрахунках та пені,-

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі в тексті Залізниця) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» (надалі в тексті Підприємство) про стягнення 382 268 грн. 97 коп., з яких: 366 126 грн. 41 коп. заборгованості за укладеним договором про надання послуг з перевезення ван-тажів у власних напіввагонах та 16 142 грн. 56 коп. пені.(т.1, арк.справи 2-6).

Справа вже розглядалася господарськими судами.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.12.2017р. у справі №918/725/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р., у задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.(т.2, арк.справи 68-79, 121-128).

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського від 19.10.2018р. рішення та постанову у справі №918/725/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду. Скасовуючи судові рішення попередній інстанцій Вер-ховний суд зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою визначення початку перебігу строку позовної давності у звязку з виникненням обставин, що стали підставою для звер-нення до суду із позовом, як настання події, в тому числі і при затримці вагонів, оскільки затримка вагонів на станції призначення є єдиною подією, яка фіксується як порушення одноразово, та вод-ночас триває певний проміжок часу, і щодо якої як єдиної події й розпочинається перебіг позовної давності. При настанні події, що є підставою для подання позову, складається акт загальної форми (форми ГУ-23) та в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Застосовуючи до зазначених правовідносин строк позовної давності, із оскаржу-ваних судових рішень не вбачається, що судами встановлювалося правомірність нарахування про-візної плати за перевезення, оскільки можливість застосування позовної давності повязане із вста-новленням обставин порушення прав.(т.2, арк.справи 198-213).

За наслідками повторного розгляду справи №918/725/17, рішенням від 22.01.2019р. госпо-дарський суд Рівненської області відмовив у задоволенні позову.(т.3, арк.справи 94-113).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи, зокрема актів загальної форми нараховані додаткові збори за маневрову роботу повязану із затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на при-кордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при зат-римці на прикордонних станціях, плату за користування вагонами, яка виникла через затримку ва-гонів на прикордонних станціях, та провізну плату, на загальну суму 366 125 грн. 41 коп., яка є об-ґрунтованою та підтвердженою належними доказами. Розмір пені в сумі 16 142 грн. 56 коп., нара-хованої Залізницею, відповідає приписам законодавства та положенням Договору, а також є ариф-метично вірним. Таким чином, вимоги про стягнення 366 126 грн. 41 коп. заборгованості та 16 142 грн. 56 коп. пені ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами Договору та положеннях зако-ну. Разом з тим, Відповідач заявив про застосування строків позовної давності. Суд першої інстан-ції дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності до предявлених Залізницею вимог роз-почався від відповідних дат складення вищезазначених актів загальної форми про закінчення зат-римки вагонів (якими, зокрема, передбачено нарахування додаткової плати за простій вагона, збері-гання вантажу, маневрову роботу тощо) та сплив через один рік, тобто за кілька місяців до звернен-ня із позовом.(т.3, арк.справи 108-112).

Не погоджуючись із рішенням, Позивач звернувся до апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження, а також скасувати рішення від 22.01.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.(т.3, арк.справи 131-137).

Скаржник зазначає, що судом неповно зясовано обставини справи, а рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права. Так, 11.12.2018 Залізниця подала заяву про визнання поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення до суду з да-ним позовом, розглянути цей спір по суті та захистити таким чином порушене право Позивача. За результатами розгляду вказаної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтова-ність останньої та, встановивши доведеність позовних вимог, відмовив у їх задоволенні у звязку зі спливом строку позовної давності. Причиною, що унеможливила подання позову з додержанням строку позовної давності, стало те, що подання АТ «Укрзалізниця» позовної заяви про стягнення вартості додаткових зборів з ДП «Володимирецьке лісове господарство» одночасно з розглядом справи №910/20643/16 призвело б до подання позову з тих самих підстав, тими самими сторонами з тим самим предметом. судом не враховано, що, всупереч встановленню в судовому порядку обо-вязку ДП «Володимирецьке лісове господарство» сплачувати вартість додаткових зборів, нарахо-ваних у звязку з затримкою вантажу у вагонах на вимогу митних органів, Відповідачем вказаний обовязок за договором не виконується. Так, враховуючи вищевикладене, а також встановлення рі-шенням господарського суду міста Києва від 14.09.2017р. у справі №910/20643/16 права АТ «Укрза-лізниця» на отримання оплати вартості додаткових зборів та інших платежів, а також фактичну відмову ДП «Володимирецьке лісове господарство» виконувати встановлений обовязок з їх опла-ти, з урахуванням пункту 2 статті 81 ГПК України (в редакції на момент подання), вважають причи-ни пропуску строку позовної давності щодо зазначених вище вимог поважними, а рішення суду першої інстанції таким, що прийнятне без надання оцінки всім обставинам справи та долученим до матеріалів справи доказам. Факт затримки вагонів документально підтверджено наявними в матеріалами справи доказами, зокрема складеними позивачем актами загальної форми, наявними у матеріалах справи, які були складені відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі яких було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, плата за мане-врову роботу, зважування, які були виконані залізницею через затримку спірних вагонів. Відтак, скаржник вважає вказані обставини підтверджують законність та обґрунтованість позовних вимог АТ «Укрзалізниця».(т.3, арк.справи 132-135).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019р. відкрито про-вадження за апеляційною скаргою Залізниці.(т.3, арк.справи 127-128).

22.03.2019р. через канцелярію апеляційного суду надійшов відзив Відповідача, у якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. (т.3, арк.справи 174-177).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 03.04.2019р. представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Відповідач заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояс-нення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Володимирецьке лісове господарство»-замовник та ПАТ «Українська залізниця»-виконавець уклали договір від 25.12.2012р. №2122/1136-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах (надалі в тексті Договір), за умовами пункту 1.1 якого у редакції додаткової угоди від 01.12.2015р. №4, виконавець зобовя-зався за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Дого-вором послуг, повязаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів на влас-них на піввагонах.(т.1, арк.справи 16-31).

Загальна ціна цього правочину визначається сторонами у протоколі погодження договірної ціни, який є невідємною частиною цього Договору.(п.3.4.1 Договору, додаток №2 до Договору).

Додатком від 01.12.2015р. №1 до Додаткової угоди №4 сторони погодили перелік додаткових послуг, повязаних з перевезенням вантажів до Договору. Додатком від 01.12.2015р. №2 до Додат-кової угоди №4 сторони затвердили протокол погодження договірної ціни до Договору.(т.1, арк. справи 18-31).

Замовник зобовязаний здійснювати попередню оплату за послуги, повязані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відпові-дають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м.Київу та Київської області AT «Ощадбанк», МФО 322669, код за ЄДРПОУ №40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок ви-конавця.(п.2.5 Договору).

Підпунктом 2.2.7 Договору встановлено обовязок замовника проводити оплату за надані по-слуги, повязані з організацією перевезень вантажів та інші додаткові послуги, повязані з переве-зеннями вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 Договору. Виконавець відоб-ражає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати послуг, повязаних з орга-нізацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, та щодобово протягом періоду надання послуг надає замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів.(п.3.4.5 Догово-ру).

Виконавець надає замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти на-даних послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. В акті наданих послуг відображає-ться вартість: послуг з перевезення по кожній регіональній філії Залізниці окремо, вагонної скла-дової плати (тарифу), плати за користування вагонами за межами України, пені, ПДВ. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього До-говору, та коштів, витрачених замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня. Податкові накладні та розрахунки коригувань до податкових накладних надаються замовнику в електронному вигляді з дотриманням вимог щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових наклад-них (далі ЄРПН) у порядку, встановленому законодавством. Замовник зобовязаний зареєструвати розрахунки коригувань до податкових накладних, які зменшують суму компенсації вартості послуг, що складені і надіслані виконавцем у порядку встановленому Податковим кодексом України, в ЄРПН. Виконавець зобовязується скласти та надіслати в електронному вигляді розрахунки коригу-вання до податкових накладних не пізніше ніж за 5 днів до закінчення терміну їх реєстрації в ЄРПН, встановленому Податковим кодексом України. Акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замов-ник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобовязаний надіслати виконав-цю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між замовником та виконавцем здійснюється пе-ревірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку, якщо одна із сторін не підписала акт наданих послуг протягом 15 днів з дня їх складання без письмового обґрунтування, акт наданих послуг вважається затвердже-ним обома сторонами (п.п.3.4.6, 3.4.7 Договору).

Наявність підписаного акта наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донара-хування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди.(п.3.4.9 Договору).

Згідно з пунктом 9.1 Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів до повного здійснення розрахунків.

Договір підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сто-рін.

Матеріалами справи стверджено, що Залізниця надала Підприємству в травні 2016 року пос-луги з перевезення у власних вагонах вантажу «деревина паливна» та «колоди із сосни» відповідно до накладних №№540955, 540963, 540971, 540989, 541151, 541169, 541177, 544205, 544247, 544262, 544270, 544809, 540948. Вантаж відправлявся зі станцій Антонівка, Рафаловка Львівської залізниці призначенням на станцію Дорнешти ЧФР.(т.1, арк.справи 87-112).

Матеріали справи свідчать, що на шляху прямування до станції призначення на вимогу мит-них органів України були затримані вагони №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68824572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739 та вагони №96391545, №66230418 для огляду товарів. На підставі заявок митних органів вказані вагони були затримані з метою про-ведення митного контролю, про що складені акти загальної форми. Причиною затримки митними органами цих вагонів є саме товари лісопродукції («деревина паливна» та «колоди із сосни»), що в них перевозилися. Після проведення митного огляду, що спричинило затримку вагонів, останні відправлено за маршрутом слідування. Зазначені дії митних органів призвели до нарахування до-даткових зборів.

Як встановлено судом, Позивачем, зокрема, на підставі настання певних подій складено ак-ти загальної форми ГУ-23: від 18 травня 2016 року №162 (т.1, арк.справи 114), від 20 травня 2016 року №182 (т.1, арк.справи 116), від 20 травня 2016 року №175 (т.1, арк.справи 114), від 20 травня 2016 року №1395 (т.1, арк.справи 115), від 20 травня 2016 року №1398 (т.1, арк.справи 115), від 20 травня 2016 року №1436 (т.1, арк.справи 113), від 24 травня 2016 року №10978 (т.1, арк.справи 38-39), від 28 травня 2016 року №1478 (т.1, арк.справи 118), від 28 травня 2016 року №210 (т.1, арк. справи 119), від 28 травня 2016 року №211 (т.1, арк.справи 123), від 28 травня 2016 року №212 (т.1, арк.справи 126), від 28 травня 2016 року №213 (т.1, арк.справи 121), від 28 травня 2016 року №214 (т.1, арк.справи №131), від 28 травня 2016 року №215 (т.1, арк.справи 127), від 28 травня 2016 ро-ку №216 (т.1, арк.справи 130), від 28 травня 2016 року №217 (т.1, арк.справи 133), від 28 травня 2016 року №218 (т.1, арк.справи 136), від 28 травня 2016 року №219 (т.1, арк.справи 139), від 28 травня 2016 року №220 (т.1, арк.справи 138), від 1 червня 2016 року №1522 (т.1, арк.справи 113), від 4 червня 2016 року №752 (т.1, арк.справи 129), від 4 червня 2016 року №753 (т.1, арк.справи 127), від 4 червня 2016 року №755 (т.1, арк.справи 122), від 5 червня 2016 року №765 (т.1, арк.справи 120), від 7 червня 2016 року №784 (т.1, арк.справи 124, 125), від 7 червня 2016 року №785 (т.1, арк. справи 137, 140), від 7 червня 2016 року №792 (т.1, арк.справи 127, 129, 132, 134, 135), від 7 червня 2016 року №795 (т.1, арк.справи 120), від 10 червня 2016 року №419 (т.1, арк.справи 58-59), від 10 червня 2016 року №4595 (т.1, арк.справи 60-61), від 29 червня 2016 року №565 (т.1, арк.справи 39), від 30 червня 2016 року №119 (т.1, арк.справи 62-63), від 30 червня 2016 року №4612 (т.1, арк. справи 41-42), від 14 липня 2016 року №127 (т.1, арк.справи 64-65), від 19 липня 2016 року №133 (т.1, арк.справи 45-46), від 27 липня 2016 року №145 (т.1, арк.справи 43-44), від 27 липня 2016 року №4616 (т.1, арк.справи 47-48), від 28 липня 2016 року №12 (т.1, арк.справи 49), від 28 липня 2016 року №16 (т.1, арк.справи 50).

За затримку вагонів на прикордонних станціях для проведення їх перевірки митними орга-нами Закарпатської митниці Львівська залізниця нарахувала Відповідачу 270 751 грн. 15 коп. до-даткових зборів за маневрову роботу, за зберігання вантажів у вагонах на прикордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів під час перевірки митними ор-ганами на прикордонних станціях, за користування вагонами та провізну плату за маршрутом Ан-тонівка-Ходорів-Скнилів-Вадул-Сірет (експ.) Львівської залізниці. Сума 270 751 грн. 15 коп., була списана з особового рахунку Підприємства 29.08.2016р.

В результаті проведення Залізницею перевірки, виправлено неточності з нарахуваннями, та здійснено коригування на суму 8 990 грн. за накладними №541151 та №541177, тому загальна су-ма додаткових зборів за дане перевезення після коригування становить 261 761 грн. 15 коп. Так, сума заборгованості Підприємства перед Залізницею за дане перевезення з урахуванням кредито-вого сальдо та проведених коригувань склала 109 475 грн. 98 коп.

Залізниця у листі від 19.08.2016р. №ЦТЛ-10/2332 повідомила Підприємство про коригуван-ня платежів за перевезення у травні 2016 року та віднесення на рахунок позивача додаткових збо-рів і платежів на загальну суму 270 751 грн. 15 коп., повязаних із затримкою вагонів для здій-нення митного контролю.

Разом з тим, 31 травня 2016 року Підприємство і Залізниця підписали акт наданих послуг №5 за період із 01 по 31 травня 2016 року, за змістом якого послуги з організації перевезення вантажів відповідно до умов Договору надані в повному обсязі на загальну суму 630 185 грн. 20 грн. Будь-яких заперечень при підписанні цього акта сторони не висловили.(т.1, арк.справи 154).

Проте, 31.08.2016р. між сторонами підписано коригування №8 до акта наданих послуг від 31.05.2016р. №5 за період із 1 по 31 травня 2016 року, згідно якого у звязку з уточненням наданих послуг з організації перевезення вантажів, які було надано у травні 2016 року за умовами Договору про надання послуг, вартість наданих послуг з ПДВ становить 270 751 грн. 15 коп., тобто вартість наданих послуг за травень 2016 року збільшилася на суму 270 751 грн. 15 коп. Цей акт також під-писано сторонами без зауважень.(т.1, арк.справи 155).

Вказані обставини були встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09. 2017р. у справі №910/20643/16 за позовом Підприємства до Залізниці про стягнення 270 751 грн. 15 коп., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11. 2017р. та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.07.2018р. та не потребують додаткового доказування в силу ч.4 ст.75 ГПК України.

Крім того, господарськими судами у справі №910/20643/16 встановлено, що Підприємством жодних заперечень щодо обсягу наданих послуг або вартості додатково нарахованих зборів і пла-тежів заявлено не було; коригування від 31 серпня 2016 року №8 до акта наданих послуг на зага-льну суму 270 751 грн. 15 коп. підписано Підприємством без зауважень чи заперечень.

Матеріали справи також свідчать, на виконання умов Договору Залізницею надано Підпри-ємству в травні 2016 року послуги з перевезення у власних вагонах №66184219 та №68704667 ван-тажу «деревина паливна» відповідно до накладних №550889 та №550939, зі станції Рафаловка Львівської залізниці призначенням на станцію Батево (МАВ).(т.1, арк.справи 36-37, 55-56).

На шляху прямування на станціях Батьова, Чоп, Мукачево Львівської залізниці вагони зат-римано з метою «поглибленого митного огляду», про що складено акти загальної форми. Після ог-ляду вантажу митницею складено протоколи про порушення митних правил, в звязку з чим, ваго-ни відправлено на станцію Мукачево Львівської залізниці для зберігання затриманого вантажу та подальшого вивільнення вагону і передачі його власнику.(т.1, арк.справи 38, 51, 58-59, 68-71).

За затримку вагонів Львівською залізницею нараховано додаткові збори в розмірі 186 543 грн. 43 коп. за маневрову роботу, повязану із затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при огляді, за користування вагонами та провізну плату за маршрутом Батьово-Чоп-Мукачево Львів-ської залізниці. Відповідно, сума додаткових зборів за дане перевезення з урахуванням всіх кори-гувань склала 186 543 грн. 43 коп., яка є підтвердженою матеріалами справи.

Також у серпні 2016 року здійснювалося перевезення у власних вагонах №№67874974, 67385658, 68403658, 66707175, 32263410 вантажу «дрова всяких порід дерев» відповідно до нак-ладних №№508226, 508234, 508242, 508259, 508267, зі станції Рафаловка Львівської залізниці при-значенням на станцію Вадул-Сирет ЧФР, та у вагоні №66751231 з вантажем «піловник всяких по-рід дерев» відповідно до накладної №38245288, зі станції Рафаловка Львівської залізниці призна-ченням на станцію Одеса-Порт. Так, сума, яку нараховано за дану організацію перевезення ванта-жів, склала 70 107 грн. 00 коп.(т.1, арк.справи 76-85).

З матеріалів справи вбачається, що пропозиція сплатити 366 126 грн. 41 коп. заборгованості та 10 525 грн. 36 коп. пені, яка вбачається з претензії Позивача №ЦТЛ-22/96 від 27.02.2017р. за-лишена Відповідачем без задоволення.(т.1, арк.справи 32-35).

Рішенням від 22.01.2019р. господарський суд першої інстанції з підстав пропуску строку позовної давності відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.(т.3, арк.справи 94-113).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з ог-ляду на наступне.

Предметом спору є стягнення плати надані послуги перевезення залізничним транспортом.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Господарські зобовязання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою ст.307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу за-лізниця зобовязана доставити довірений їй відправником вантаж до пункту призначення та вида-ти його особі, яка має право на одержання вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою виникнення зобовязань між Позивачем і Від-повідачем є договір.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб-єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспор-тними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в дого-ворі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідаль-ність за неналежне виконання договірних зобовязань (ч.5 ст.307 ГК України; ч.2 ст.908 та ст.920 ЦК України).

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодек-сами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.(ч.5 ст.306 ГК України).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом міністрів України та інших актів зако-нодавства України. Крім того, такі правовідносини регулюються Багатосторонньою угодою від 01.11.1951р. «Про міжнародне залізничне вантажне сполучення».

Статут залізниць України (надалі Статут залізниць) який є спеціальним законом, що регу-лює правовідносини у залізничному перевезенні, затверджено постановою Кабінету Міністрів Ук-раїни від 06.04.1998р. №457. Статут залізниць чинний із змінами і доповненнями.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напівввагонах від 25.12. 2012р. №2122/1136-2012 в редакції Додаткової угоди від 01.12.2015р. №4 за своєю правовою при-родою є саме договором перевезення, і, відповідно, має регулюватися, зокрема, нормами зазначено-го законодавства. Крім того, додатковим підтвердженням природи правовідносин є складання пере-візних документів транспортних накладних, в яких, зокрема, як перевізника, зазначено станції від-правлення Залізниці. Також, послуги, вартість яких просить стягнути Позивач, є такими, що безпо-середньо повязані з перевезенням вантажу і надані Позивачем саме у звязку зі здійсненням ним пе-ревезення за замовленнями Відповідача.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зазначає, що відповідно ч.5 ст.338 Мит-ного кодексу України, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспорт-них засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуван-ням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом мініст-рів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів, посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території Украї-ни, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводи-ться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного пере-міщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, повязані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених то-варів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажу-вальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митно-го оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Так, з аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст.ст.325, 338 заз-наченого кодексу включені до глави 47 «Організація митного контролю» та 48 «Зони митного конт-ролю» відповідно, які містять загальні принципи і норми проходження процедури митного контро-лю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена до глави 32 «Митні формальності на залізничному транс-порті», яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті і підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особа-ми та органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань дер-жавної митної справи (п.29 ч.1 ст.4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення Митницею митного огляду вагонів, є митними формальностями, а тому на них розповсюджують-ся положення ст.218 Митного кодексу України.

Крім того, відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, та п.п. 2, 15 Правил користуван-ня вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02. 1999р. №113 (надалі в тексті Правила), залізниці вноситься плата вантажовідправниками, ванта-жоодержувачами, власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-субєктами підприємницької діяльності. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час зат-римки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, ван-тажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), повязаної з митним оформленням.

Відповідно до пункту 4 Статуту залізниць України, перевезення залізницями вантажів, паса-жирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до статті 28 §6, статті 32 §1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполу-чення якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у звязку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавст-вом. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, повязані з перевезенням вантажу, не пе-редбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає до уваги, що системний аналіз положень Уго-ди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р., статей 218, 338 Митного ко-дексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10-13, 15, 16 Правил корис-тування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №11 від 25.02.1999р., пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. надає суду підстави для висновку, що вартість виконаних залізницею робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому ви-падку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів погоджується із висновком суду пер-шої інстанції, що Залізниця за відсутності заперечень Підприємства мала право списати з його особового рахунку суми додаткових зборів і платежів, повязаних із затримкою вагонів для здійнен-ня митного контролю, про які заявлено у позові. При цьому, правомірність такого списання вста-новлена у судових рішеннях у справі №910/20643/16.

Відтак, вбачаються обґрунтованими вимоги Залізниці про стягнення з Підприємства 366125 грн. 41 коп. на підставі актів загальної форми нарахованих додаткових зборів за маневрову роботу повязану із затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах, за на-дання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів під час затримки на прикордонних станціях, за користування вагонами протягом часу затримки вагонів на прикордонних станціях та провізної плати.

Крім того, за умовами пункту 4.3 Договору, у разі виникнення заборгованості за надані пос-луги з організації перевезення вантажів Замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кож-ний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шес-ти місяців від дня виникнення заборгованості.

Зобовязанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобовязан-ня може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нарахування пені в сумі 16 142 грн. 56 коп. здійснено Залізницею з урахуванням норм законодавства та положень Договору, а тому є обґрун-тованим.

Разом з тим, Відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах яко-го особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загаль-на позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спе-ціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давніс-тю. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.(ч.1 ст.261 ЦК Украї-ни).

Перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід зясувати чи порушене право або охо-ронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише як-що буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК Украї-ни.

Частиною 5 статті 315 ГК України та статтею 137 Статуту залізниць для позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, що випливають з перевезення, встановлено шести-місячну позовну давність.

Разом з тим, статтею 926 ЦК України та частиною 6 статті 315 ГК України встановлено, що позовна давність, порядок предявлення позовів у спорах, повязаних з перевезеннями у закордон-ному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транс-портними кодексами (статутами).

Враховуючи вимоги Закону України «Про приєднання України до Протоколу від 3 червня 1999 року, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 9 тра-вня 1980 року» та те, що Україна приєдналася 5 червня 1992 року до Угоди про міжнародне заліз-ничне вантажне сполучення від 1 листопада 1951 року, при вирішенні спорів, повязаних з переве-зенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, необхідно враховувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні переве-зення.

Апеляційний суд виходить з того, що у період виникнення спірних відносин Угода про між-народне вантажне сполучення були викладена в редакції зі змінами від 6 червня 2014 року (дата набрання сили для України 1 липня 2015 року) та в редакції зі змінами від 16 жовтня 2015 року (дата набрання сили для України 1 липня 2016 року).

Відповідно до статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (в редакції зі змінами від 6 червня 2014 року, дата набрання сили для України 1 липня 2015 року) претензії та позови відправника або одержувача до залізниць по договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників та одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування шкоди можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

У статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (в редакції зі змінами від 16 жовтня 2015 року, дата набрання чинності для України 1 липня 2016 року), якою врегульова-но позовну давність не міститься положень про строки позовної давності на подання залізницею позовів до вантажовідправників.

Відповідно до §1 та §2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні пе-ревезення вантажів (додаток «B» до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року) строк давності позовів, які ґрунтуються на договорі перевезення, закінчується через один рік. Строк давності починається: а) стосовно відшкодування повної втрати вантажу з трид-цятого дня після закінчення строку доставки; b) стосовно відшкодування часткової втрати, пошкод-ження або прострочення доставки з дня видачі вантажу; c) у решті випадків з дня, коли можуть бути предявлені позови. День, зазначений як початок відліку строку давності, ніколи не включа-ється до строку.

Враховуючи зазначені норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстан-ції, що до спірних правовідносин, зокрема відносин, повязаних з перевезенням вантажу у міжна-родному сполученні, положення національного законодавства, зокрема, частини 5 статті 315 ГК Ук-раїни та пункту 137 Статуту залізниць України, які встановлюють шестимісячний строк позовної давності, застосуванню не підлягають. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Су-ду у складі суддів обєднаної палати Касаційного господарського суду від 03.07.2018р. у справі № 906/429/17.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, які повязані з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, має застосовуватися однорічна позовна дав-ність за правилами § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні пере-везення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року).

Разом з тим, перебіг позовної давності за вимогами Залізниці про стягнення збору за зберіган-ня вантажу та додаткових нарахувань починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_1 Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №904/5743/16.

Затримка вагонів на станції призначення є єдиною нерозривною подією, яка фіксується як порушення одноразово, та, водночас триває певний проміжок часу, і щодо якої як єдиної події й розпочинається перебіг позовної давності. При настанні події, що є підставою для подання позову, складається акт загальної форми (форми ГУ-23), в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності предявлених Залізницею вимог розпочався з відповідних дат складення вищезазначених актів загальної форми про закінчення затримки вагонів (якими, зокре-ма, передбачено нарахування додаткової плати за простій вагона, зберігання вантажу, маневрову роботу тощо) і закінчився цей перебіг через один рік, відповідно: по акту від 18 травня 2016 року №162 18 травня 2017 року, по акту від 20 травня 2016 року №182 20 травня 2017 року, по акту від 20 травня 2016 року №175 20 травня 2017 року, по акту від 20 травня 2016 року №1395 20 травня 2017 року, по акту від 20 травня 2016 року №1398 20 травня 2017 року, по акту від 20 травня 2016 року №1436 20 травня 2017 року, по акту від 24 травня 2016 року №10978 24 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №1478 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №210 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №211 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №212 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №213 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №214 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №215 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №216 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №217 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №218 28 травня 2017 року, по акту від 28 травня 2016 року №219 - 28 травня 2017 року, по акту від 28 трав-ня 2016 року №220 28 травня 2017 року, по акту від 1 червня 2016 року №1522 1 червня 2017 ро-ку, по акту від 4 червня 2016 року №752 4 червня 2017 року, по акту від 4 червня 2016 року №753 4 червня 2017 року, по акту від 4 червня 2016 року №755 4 червня 2017 року, по акту від 5 червня 2016 року №765 5 червня 2017 року, по акту від 7 червня 2016 року №784 7 червня 2017 року, по акту від 7 червня 2016 року №785 7 червня 2017 року, по акту від 7 червня 2016 року №792 7 черв-ня 2017 року, по акту від 7 червня 2016 року №795 7 червня 2017 року, по акту від 10 червня 2016 року №419 10червня 2017 року, по акту від 10 червня 2016 року №4595 10 червня 2017 року, по акту від 29 червня 2016 року №565 29 червня 2017 року, по акту від 30 червня 2016 року №119 30 червня 2017 року, по акту від 30 червня 2016 року №4612 30 червня 2017 року, по акту від 14 лип-ня 2016 року №127 14 липня 2017 року, по акту від 19 липня 2016 року №133 19 липня 2017 року, по акту від 27 липня 2016 року №145 27 липня 2017 року, по акту від 27 липня 2016 року №4616 27 липня 2017 року, по акту від 28 липня 2016 року №12 28 липня 2017 року, по акту від 28 липня 2016 року №16 28 липня 2017 року. Крім того суд встановив, що строк позовної давності щодо пе-ревезень, зокрема, вагоном №32263410 згідно накладної №508267 від 29 серпня 2016 року, вагона-ми №67874974, №67385658, №68403658, №66707175 згідно накладних №508226, №508234, №508242, №508259 від 30 серпня 2016 року та вагоном №66751231 згідно накладної №38245288 від 30 серпня 2016 року сплив відповідно 29 та 30 серпня 2017 року.

При цьому, матеріалами справи стверджено, що із позовною заявою Залізниця звернулася 10 жовтня 2017р., про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового звязку (м.Київ) на конверті та описі вкладення у цінний лист (т.1, арк.справи 191), тобто через кілька мі-сяців після спливу строків позовної давності.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у виз-нанні поважними причин пропуску строків позовної давності для звернення до суду з даним позо-вом з огляду на те, що процесуальний статус учасників у справі №910/20643/16 є відмінним від складу учасників у справі №918/725/17. Крім того, у вказаних справах також відмінні і предмети спору, що не може свідчити про наявність правових підстав для залишення такого позову без розг-ляду в силу статті 226 ГПК України. Фактична наявність вказаних Залізницею обставин за умови чинності рішення господарського суду міста Києва у справі №910/20643/16 зумовила б підстави для закриття провадження у справі в частині згідно п.3 ч.1 ст.231 ГПК України через необхідність для суду відмовити у відкритті провадження у справі.

Крім того, колегія суддів не встановила наявності перешкод для Залізниці звернутись з да-ним позовом до суду у встановлені строки під час розгляду справи №910/20643/16.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову через сплив строків позовної давності.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобовязань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість відмови в задоволенні заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпо-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення господарсь-кого суду Рівненської області від 22.01.2019р. у справі №918/725/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №918/725/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.