РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019Справа № 910/908/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 68 535,60 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 68 535,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було неправомірно нараховано та списано з особового рахунку позивача грошові кошти у розмірі 105340,80 грн. за договором №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 ( накладні № 43847839, № 45602232, № 45625571, № 43882661, № 45734563, № 45799582, № 43917186, № 45831914, № 45914892, № 48368070), частина з яких, а саме 68535,60 грн. після направлення претензії № 987 від 06.04.2018 була повернута позивачу, однак 22.11.2018 зазначена сума коштів була повторно списана, відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 68535,60 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/908/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

28.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву.

У зазначеній заяві відповідач вказував на значне навантаження юридичного відділу АТ "Укрзалізниця", а також на розгалужену структуру юридичної особи відповідача, що ускладнює внутрішній обіг поштової кореспонденції, а відтак не дає можливості у встановлені процесуальні строки підготувати необхідні документи, зокрема і відзив на позовну заяву у справі № 910/908/19, тому просив продовжити строк для подання відзиву.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зважаючи на те, що відповідачем після закінчення встановленого процесуального строку, а саме 28.02.2019 було подано заяву про поновлення пропущеного строку, у прохальній частині якої відповідач просив продовжити строк для подачі відзиву, суд розглянув вказану заяву саме як заяву про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву та визнав причини пропуску встановленого строку поважними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 судом задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення процесуального строку для подачі відзиву та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву до 11.03.2019.

06.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив та заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Враховуючи, що ухвалою суду від 04.03.2019 було задоволено заяву відповідача та встановлено строк для подачі відзиву до 11.03.2019, зважаючи, що відзив на позовну заяву надійшов 06.03.2019, суд не розглядав заяву відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку, яка надійшла разом з відзивом.

20.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив та відповідачем у відзиві на позов, суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (позивач, замовник) було укладено договір № 7676-Є/1420ЦТЛ-2017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (Договір).

Предметом Договору є надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору розмір плати та додаткових зборів за перевезення вантажів розраховується за ставками і тарифами, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів) із урахуванням відповідних коефіцієнтів, що затверджуються наказом Міністерства інфраструктури України. Ставки і тарифи змінюються відповідно до чинного законодавства.

Розрахунки за цим договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця». Розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається замовником виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг, на підставі чинних тарифів та умов цього договору. Оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії «ЄРЦ» (п. 4.1, п. 4.2, п. 4.3 Договору).

Пунктом 2.2.4 Договору встановлено обов'язок перевізника відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 8105576. Присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8494.

Положеннями пунктів 1.1, 1.2 Додатку 3 до Договору встановлено, що при умові надання перевізником для перевезення замовнику вагонів власності ПАТ «Укрзалізниця» з ознакою «власні» у базі АБД ПВ сторони домовились, що перевізник надає послуги та здійснює через філію «ЄРЦ» розрахунки за перевезення вантажів у власних вагонах при наявності підписаних цього додатку та протоколів погодження договірної ціни до цього додатку, а саме для хопер-зерновозів - Додатку 3-8.

Пунктом 1 додатку 3-8 до Договору «Протокол погодження договірної ціни (вартість плат та додаткових зборів) при перевезенні вантажів у власних хопер-зерновозах перевізника» передбачено, що вартість послуг з організації перевезення вантажів у власних хопер-зерновозах перевізника, згідно із наданими заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема, плату за організацію перевезення, встановлену Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги на час відправлення вантажу для власних вагонів перевізника.

16.02.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» уклали Додаткову угоду № 1 до договору № 7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017, якою передбачено, що дія Договору припиняється за взаємною згодою сторін з 20.02.2018, а в частині проведення розрахунків діє до повного здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. У разі закриття особового рахунку відкритого за цим договором замовник дає згоду на стягнення суми недобору або зарахування сум перебору що виникли після набрання чинності цією додатковою угодою з/на особовий рахунок відкритий перевізником за договором про надання послуг.

Пунктом 2.3.3 Договору про надання послуг № 08341/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018 передбачено відкриття для замовника особового рахунку для проведення розрахунків і обліку сплачених сум з наданням коду платника № 8206690, присвоєння замовнику коду вантажовідправника/вантажоодержувача 8494.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 перевізником було надано замовнику послуги з організації перевезення вантажів у вагонах № 95618989, № 95390472, № 95530127 (накладна № 43847839 від 05.02.2018), №95667754, № 95794541, № 95620852 (накладна № 45625571 від 06.02.2018), № 95524104, № 95791414, № 95833554 (накладна № 43882661 від 08.02.2018), № 95524989 (накладна № 45799582 від 11.02.2018), № 95311684, № 95750956 (накладна № 43917186 від 12.02.2018), № 95395620, № 95307625 (накладна № 45831914 від 12.02.2018), № 95758520, № 95615100 (накладна № 45914892 від 14.02.2018).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було неправомірно нараховано та списано з особового рахунку позивача грошові кошти у розмірі 105340,80 грн. за договором №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 ( накладні № 43847839, № 45602232, № 45625571, № 43882661, № 45734563, № 45799582, № 43917186, № 45831914, № 45914892, № 48368070), частина з яких, а саме 68535,60 грн. після направлення претензії № 987 від 06.04.2018 була повернута позивачу, однак 22.11.2018 зазначена сума коштів була повторно списана, відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 68535,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 8 Статуту передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Приписами статті 311 Господарського кодексу України встановлено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, умовами Договору сторони погодили, що тарифи для визначення вартості послуг перевезення встановлюються Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Аналогічні умови передбачені статтею 61 Статуту залізниць, а саме: тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.

Так, положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, а саме пунктом 1.1.5 розділу ІІ "Правила застосування тарифів" встановлено, що під час перевезення вантажів у власних вагонах (контейнерах) перевізника плата визначається так само, як для власних вагонів (контейнерів).

Розділом І Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги визначено, що вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію з ознакою в Автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (далі - АБД ПВ) "вагон інвентарного парку" відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі Знаками і написами. Власний вагон - вантажний вагон, яким юридична особа (крім перевізника) або фізична особа - підприємець володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Правилами експлуатації власних вантажних вагонів (затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17) встановлено, що вагони інвентарного парку - вантажні вагони перевізника, які мають загальномережеву нумерацію з ознакою в АБД ПВ "вагон інвентарного парку" відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі Знаками і написами, а також вантажні вагони, які знаходяться на балансі залізниць інших залізничних адміністрацій, учасниць Угоди про спільне використання вантажних вагонів і контейнерів власності держав-учасниць Співдружності, Азербайджанської Республіки, Республіки Грузія, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки від 12 березня 1993 року (далі - Угода). Власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКТБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

З вищевказаних положень нормативних актів вбачається, що вид вагону - власний або інвентарного парку відображається в АБД ПВ - автоматизований банк даних парку вантажних вагонів.

Як встановлено судом, на виконання умов договору № 7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 перевізником було надано замовнику послуги з організації перевезення вантажів у вагонах № 95618989, № 95390472, № 95530127 (накладна № 43847839), №95667754, № 95794541, № 95620852 (накладна № 45625571), № 95524104, № 95791414, № 95833554 (накладна № 43882661), № 95524989 (накладна № 45799582), № 95311684, № 95750956 (накладна № 43917186), № 95395620, № 95307625 (накладна № 45831914), № 95758520, № 95615100 (накладна № 45914892).

Разом з тим, за перевезення вантажу у зазначених вище вагонах перевізником було розраховано та списано з рахунку позивача № 8105576 грошові кошти у розмірі 248504,40 грн. (з ПДВ).

Так, розрахунок вартості послуг з організації перевезення було здійснено відповідачем за тарифами як для вагонів інвентарного парку, однак, як зазначає позивач, такий розрахунок не є правильним, оскільки при умові надання перевізником замовнику вагонів з ознакою «власні» у базі АБД ПВ застосовується додаток 3-8 до Договору, відповідно до якого вартість перевезення вантажів у вагонах № 95618989, № 95390472, № 95530127, №95667754, № 95794541, № 95620852 , № 95524104, № 95791414, № 95833554, № 95524989, № 95311684, № 95750956, № 95395620, № 95307625, № 95758520, № 95615100 (які станом на дату надання послуг відповідно до даних бази АБД ПВ мали ознаку «власний вагон») становить 179968,80 грн. (з ПДВ).

Як встановлено судом, позивачем було направлено відповідачу претензію № 987 від 06.04.2018 щодо повернення неправомірно списаної суми коштів.

Відповідно до переліку № 20180405 від 05.04.2018 грошові кошти у розмірі 68535,60 грн. (за накладними № № 43847839, 43882661, 43917186, 45625571, 45799582, 45831914, 45914892) було повернуто на рахунок позивача, але 22.11.2018 повторно списано відповідачем (перелік № 20181122 від 22.11.2018).

Як встановлено судом, відповідно до даних АБД ПВ вагони № 95618989, № 95390472, № 95530127, №95667754, № 95794541, № 95620852 , № 95524104, № 95791414, № 95833554, № 95524989, № 95311684, № 95750956, № 95395620, № 95307625, № 95758520, № 95615100 мають локальний код власника - 320483, який є кодом ЦТЛ - філії «Центр транспортної логістики». Водночас у вказаних довідках зазначена дата передачі у власність спірних вагонів, а саме: вагон № 95390472 передано у власність 02.02.2018, № 95530127 - 02.02.2018, № 95618989 - 02.02.2018, № 95620852 - 03.02.2018, №95667754 - 03.02.2018, № 95794541 - 03.02.2018, № 95524104 - 07.02.2018, № 95791414 - 07.02.2018, № 95833554 - 07.02.2018, № 95524989 - 09.02.2018, № 95311684 - 02.02.2018, № 95750956 - 02.02.2018, № 95307625 - 07.02.2018, № 95395620 - 07.02.2018, № 95615100 - 07.02.2018, № 95758520 - 02.02.2018.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що спірні вагони станом на дату надання послуг з перевезення вантажів не мали ознаки «власні», оскільки, накладні, долучені позивачем до матеріалів справи не містять у графі 20 відмітки «власний вагон» та зазначає, що надані позивачем докази, зокрема відомості з АБД ПВ не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України, оскільки суперечать даним, що вказані в накладних та доказам, які надав відповідач (а саме відомостям з ГІОЦ УЗ).

Суд зазначає, що пунктами 1.1, 1.2 Додатку 3 до Договору встановлено, що при умові надання перевізником для перевезення замовнику вагонів власності ПАТ «Укрзалізниця» з ознакою «власні» у базі АБД ПВ сторони домовились, що перевізник надає послуги та здійснює через філію «ЄРЦ» розрахунки за перевезення вантажів у власних вагонах при наявності підписаних цього додатку та протоколів погодження договірної ціни до цього додатку, а саме для хопер-зерновозів - Додатку 3-8. Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Правилами експлуатації власних вантажних вагонів визначено, що вид вагону - власний або інвентарного парку відображається в АБД ПВ.

Саме відомості з бази АБД ПВ, надані позивачем, є належним та допустимим доказом, а встановлені обставини в своїй сукупності спростовують доводи відповідача, покладені в основу заперечень, оскільки зміна типу спірних вагонів на «власний вагон» вчинена та зареєстрована в АБД ПВ до початку здійснення перевезень, а саме, вагони № № 95390472, 95618989, 95530127 - з 02.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 05.02.2018), вагони № № 95667754, 95794541, 95620852 - з 03.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 06.02.2018), вагони № № 95524104, 95791414, 95833554 - з 07.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 08.02.2018), вагон № 95524989 - з 09.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 11.02.2018), вагони № № 95311684, 95750956 - з 02.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 12.02.2018), вагони № № 95307625, 95395620 - з 07.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 12.02.2018), вагон № 95615100 - з 07.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 14.02.2018), вагон № 95758520 - з 02.02.2018 «власний вагон» (перевезення - 14.02.2018).

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості перевезення вантажів у вагонах № 95618989, № 95390472, № 95530127, №95667754, № 95794541, № 95620852 , № 95524104, № 95791414, № 95833554, № 95524989, № 95311684, № 95750956, № 95395620, № 95307625, № 95758520, № 95615100, які станом на дату надання послуг відповідно до даних бази АБД ПВ мали ознаку «власний вагон» суд зазначає, що така вартість у розмірі 179968,80 грн. (з ПДВ) є обґрунтованою, відтак, відповідачем неправомірно були списані кошти у розмірі 68535,60 грн.

Суд зазначає, що неправомірність списання відповідачем з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 68535,60 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не була спростована, разом з тим відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 68535,60 грн., у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (49000, м. Дніпро, площа Героїв Майдану, 1; ідентифікаційний код: 30095793) грошові кошти у розмірі 68535 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять п`ять) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева