ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 905/1344/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Зубець Л.П.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 р. (повне рішення складено 10.12.2018 р.)

у справі № 905/1344/18 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 25326,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення збитків у розмірі 25326,00 грн, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно зі складеними комерційними актами № 484809/612 від 03.07.2017 р. до вагону № 67878058 та № 484809/611 від 03.07.2017 р. до вагону № 60478724 виявлено недостачу вантажу на загальну суму 25326,00 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.07.2018 р. справу № 905/1344/18 передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.08.2018 р. відкрито провадження справі № 905/1344/18 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 р. (повне рішення складено 10.12.2018 р.) у справі № 905/1344/18 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції повністю проігноровано надані до матеріалів справи рахунок-фактуру № 91594820 від 01.07.2017 р. та виписку банку, що підтверджує оплату рахунка-фактури.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" у справі № 905/1344/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 905/1344/18 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

До суду 04.02.2019 р. від скаржника надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали стосовно усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 р. позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі № 905/1344/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У встановлений строк Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 01.07.2017 р. за залізничною накладною № 50774496 Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажило на адресу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" у вагонах № 67878058 та № 60478724 кокс доменний.

Зі змісту відомості вагонів накладної № 50774496 убачається, що маса нетто вантажу у вагоні № 67878058 становила 46900 кг, а у вагоні № 60478724 становила 48840 кг.

На станції Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагонів № 67878058 та № 60478724, з приводу чого складені комерційні акти № 484809/612 від 03.07.2017 р. до вагону № 67878058 та № 484809/611 від 03.07.2017 р. до вагону № 60478724.

В актах, зокрема, зазначено, що у вагоні № 67878058: маса брутто - 67650 кг, тара - 22500 кг, нетто - 41150 кг, що є менше документу на 1750,00 кг. Також у вагоні № 60478724: маса брутто - 69800 кг, тара - 24160 кг, нетто - 45640 кг, що є менше документу на 3200 кг.

Також, згідно з комерційним актом № 484809/612 від 03.07.2017 р. у вагоні № 67878058 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, над 1-2 люком є заглиблення довжиною 300 см, шириною 160 см, глибиною 90 см, над 6-7 люком є заглиблення довжиною 300 см, шириною 160 см, глибиною 90 см. У районі заглиблення маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає.

У комерційному акті № 484809/611 від 03.07.2017 р. засвідчено, що у вагоні № 60478724 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, над 3-4-5 люком є заглиблення довжиною 450 см, шириною 160 см, глибиною 90 см, над 7 люком заглиблення 150x160x90 см. У районі заглиблення маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає.

Позивач зазначає, що у вагоні № 67878058 нестача вантажу становить 812 кг, а у вагоні № 60478724 нестача становить 2223 кг.

Також позивач вказує на те, що вартість 1 т вантажу у вагоні № 67878058 відповідно до акту прийому-передачі від 01.07.2017 р. та рахунку-фактури від 01.07.2017 р. складає 8417,00 грн (7014,26 грн + 20% з ПДВ). Вартість 1 т вантажу у вагоні № 60478724 відповідно до акту прийому-передачі від 01.07.2017 р. та рахунку-фактури від 01.07.2017 р. складає 8318,00 грн (6931,95 грн + 20% з ПДВ).

Вартість нестачі вантажу (кокс доменний) у вагоні № 67878058, з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень, складає: 8417,00 грн з ПДВ * 0,812 т = 6835,00 грн з ПДВ. Вартість нестачі вантажу (кокс доменний) у вагоні № 60478724, з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень, складає: 8318,00 грн з ПДВ * 2,223 т = 18491,00 грн з ПДВ.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено ч. 1 ст. 307 ГК України та п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (ст. 314 ГК України).

Відповідно до абзацу 1 статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Абзацом 1 статті 129 Статуту також встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до абзацу 2 статті 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ЦК України).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ст. 225 ГК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність протиправної поведінки, 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, частиною 2 статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 113 Статуту встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як убачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано копію рахунку-фактури № 91594820 від 01.07.2017 р. за договором № 107/16Сб від 01.02.2016 р. та акта прийому-передачі № 91594820 від 01.07.2017 р. Окрім цього, у якості доказу фактичної оплати товару за вказаним актом прийому передачі Приватним акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" надано копія виписки по рахунку у ПАТ "Перший український міжнародний банк".

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі № 910/13327/17, позивач на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу не може посилатися лише на не оплачений ним рахунок-фактуру за відсутності іншого документа відправника на підтвердження заявленої позивачем (одержувачем) вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже було зазначено вище, на підтвердження обставини стосовно оплати вантажу позивачем надано виписку по рахунку у ПАТ "Перший український міжнародний банк" (а. с. 23, 24).

Разом з цим суд зазначає, що вказаний доказ не є належним доказом у контексті ст. 76 ГПК України, оскільки із наданої позивачем виписки неможливо встановити фактичну оплату втраченого при перевезені вантажу через відсутність зазначення у виписці необхідних позначень її стовпчиків. Зазначена виписка містить лише дати, здійснені оплати та цифрові позначення, з яких, проте, неможливо встановити оплату товару саме за рахунком-фактурою № 91594820 від 01.07.2017 р. та актом прийому-передачі № 91594820 від 01.07.2017 р.

Таким чином, за висновком апеляційного суду, позивачем не надано належних доказів фактичної оплати вартості втраченого вантажу, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Як наслідок, позивачем не доведено наявності одного з елементів цивільного правопорушення, а саме факту понесення збитків.

Отже висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" є правомірним.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що судом не досліджено надані до матеріалів справи рахунок-фактуру № 91594820 від 01.07.2017 р. та виписку банку, спростовуються вищенаведеними твердженнями.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 р. прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 р. у справі № 905/1344/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 р. у справі № 905/1344/18.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 11.04.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

Л.П. Зубець