Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/119/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника позивача: Ємельяненко А.Ю., довіреність № б/н від 03.01.19

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма" ЕЛТА"

до Фізичної особи-підприємця Павловського Віталія Вікторовича

про стягнення 182323,33 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма" ЕЛТА" подано позов про стягнення з фізичної особи-підприємця Павловського Віталія Вікторовича боргу в розмірі 182323,33 грн., з яких: 16439,95 грн. - пеня, 3541,21 грн. - інфляційні та 1369,97 грн. 3% річних.

Позов мотивований неналежним виконанням фізичною особою-підприємцем Павловським Віталієм Вікторовичем договору поставки № 119/14 від 05.08.2014.

Ухвалою від 07.02.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.03.19.

Ухвалою від 05.03.2019 суд відклав розгляд справи по суті на 26.03.2019.

Ухвалою від 26.03.2019, за клопотання відповідача, суд відклав розгляд справи по суті на 08.04.2019.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 119/14 від 05.08.2014 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 160972,20 грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати товару не виконав, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує прострочена заборгованість в розмірі 160972,20 грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі п. 5.2 договору заявлено до стягнення з відповідача 16439,95 грн. пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 3541,21 грн. інфляційних та 1369,97 грн. 3% річних.

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

В судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

03.04.2019 на адресу суду повернулась ухвала суду від 26.03.2019, яка направлялась на юридичну адресу відповідача та за фактичним місцем проживання з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с. 59-64).

Суд зазначає, що відповідачу було відомо про розгляд спору в суді. Відповідач скористався своїм правом та ознайомився з матеріалами справи. Однак письмового відзиву не подав.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкладення розгляду справі від 26.03.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, явка відповідача судом не визнавалась обов'язковою, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст.178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

05 серпня 2014 року між ТОВ Виробничо-комерційна фірма "ЕЛТА" (постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Павловським Віталієм Вікторовичем (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 119/14 (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується передати покупцеві у власність товар, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його вартість у строки, визначені цим договором.

Згідно п. 1.2 договору, найменування, асортимент, кількість і сума вартості товару вказується у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. договору визначено, що загальна сума договору являє собою сукупність сум, вказаних у накладних.

За умовами п. 2.4. договору товар відпускається (постачається) на умовах 100% передоплати, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 календарних днів з моменту отримання від постачальника підтвердженого замовлення. Право власності і ризики на товар переходять до покупця у момент підписання видаткової накладної.

Згідно п. 5.2 договору в разі несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення прострочки, за кожен день прострочки платежу.

Нормами п. 6.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015. Якщо ні одна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не виявить бажання розірвати договір, то він вважається автоматично пролонгованим на один рік. Умови щодо пролонгації діють щорічно.

Як вказує позивач, на виконання умов договору №119/14 від 05.08.2014 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 160972,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № 73068 від 11.10.2018, № 73069 від 11.10.2018, № 73299 від 12.10.2018, № 75519 від 24.10.2018 (а.с. 20-23).

Відповідач свої зобов'язання за договором № 119/14 від 05.08.2014 не виконав.

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором № 119/14 від 05.08.2014 в розмірі 160972,20 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлену продукцію за договором, на підставі п.5.2 договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 16439,95 грн. (а.с. 8).

Водночас, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором № 119/14 від 05.08.2014 нараховано до стягнення з відповідача 1369,97 грн. 3% річних та 3541,21 грн. інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 119/14 від 05.08.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, за умовами п.2.4 договору товар відпускається (постачається) на умовах 100% передоплати, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 календарних днів з моменту отримання від постачальника підтвердженого замовлення.

Незважаючи на те, що відповідачем не здійснено попередньої оплати, позивач поставив товар, що підтверджено видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи, на загальну суму 160972,20 грн. (а.с. 20-23).

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.4 ст. 538 ЦК України).

Факт виконання позивачем свого зустрічного зобов'язання щодо поставки товару вказує на необхідність виконання відповідачем обов'язку щодо оплати цього товару.

Як передбачено частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з приписів ст.ст. 538, 692 ЦК України, остаточний розрахунок за товар, отриманий за накладною №73068 від 11.10.2018 на суму 3381,00грн. відповідач мав провести 12.10.2018, за видатковою накладною № 73069 від 11.10.2018 на суму 1132,80грн. - 12.10.2018, за видатковою накладною № 73299 від 12.10.2018 на суму 69529,00 грн. - 13.10.2018, за видатковою накладною № 75519 від 24.10.2018 на суму 86929,40 грн. - 25.10.2018.

Крім того, у п. 8.5 договору сторони зазначили, що накладні, підписані сторонами після вступу в силу договору поставки № 119/17 від 05.08.2014, є невід'ємною частиною цього договору.

Судом встановлено, що у видаткових накладних, згідно яких проведено поставку товару, позивачем зазначено строки оплати отриманого відповідачем товару, які відповідають строкам проведення розрахунків, визначеним згідно приписів ст. 692 ЦК України.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять. Станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді, заборгованість відповідача не змінилась та становить 160972,20 грн.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (с. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 160972,20 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 16439,95 грн. пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов договору № 119/14 від 05.08.2014 сторонами погоджено, що в разі несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення прострочки, за кожен день прострочки платежу.

З розрахунку позивача (а.с. 8) вбачається, що пеню заявлено:

- за видатковою накладною №73068 від 11.10.2018 на суму простроченої заборгованості 3381,00 грн. за період з 13.10.2018 по 31.01.2019;

- за видатковою накладною № 73069 від 11.10.2018 на суму простроченої заборгованості 1132,80 грн. за період з 13.10.2018 по 31.01.2019;

- за видатковою накладною № 73299 від 12.10.2018 на суму простроченої заборгованості 69529,00 грн. за період з 14.10.2018 по 31.01.2019;

- за видатковою накладною № 75519 від 24.10.2018 на суму простроченої заборгованості 86929,40 грн. за період з 26.10.2018 по 31.01.3019, яка в загальній сумі склала 16439,95 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Відтак вимога про стягнення 16439,95 грн. пені підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 1369,97 грн. 3% річних та 3541,21 грн. інфляційних, суд зазначає про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 8), 3 % річних нараховано за аналогічні періоди та на суму простроченої заборгованості, що й нарахована пеня, які склали 1369,97 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок 3 % річних, суд встановив, що розрахунок є арифметично вірним та правомірним.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованою, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 1369,97 грн.

В частині вимог про стягнення з відповідача 3541,21 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені за період з листопада 2018 року по грудень 2018 року на суму простроченої заборгованості 160972,20 грн., які становлять 3541,21 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних суд встановив, що позивачем розрахунок здійснено арифметично вірно, вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 3541,21 грн.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 182323,33 грн., з яких: 160972,20 грн. - основний борг, 16439,95 грн. - пеня, 1369,97 грн. - 3% річних та 3541,21грн. - інфляційні.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача .

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павловського Віталія Вікторовича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма" ЕЛТА" (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична,2, )

- 160972,20 грн. - основний борг;

- 16439,95 грн. - пеня;

- 1369,97 грн. - 3% річних;

- 3541,21грн. - інфляційні;

- 2734,85 грн. судовий збір.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.04.19

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)