ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Черкаси

справа № 925/12/19

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Макарченко Н.П., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АМгруп», м. Київ, вул. Ак. Кримського, 27А, (поштова адреса: м. Київ, 128, а/я 27)

до фізичної особи-підприємця Олійник Алли Андріївни, АДРЕСА_1

про стягнення 36550,56 грн. збитків, штрафу за неналежне виконання умов договору,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Бойко Ю.А. - за довіреністю,

Полонський А.В. - директор - за посадою;

від відповідача: не з'явився;

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМгруп» звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Олійник Алли Андріївни про стягнення штрафу та збитків у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань згідно основного договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 11.07.2018р. №201802 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) в розмірі 36 550,56 грн., з яких:

- 1 500,00 грн. збитків, пов'язаних з вимушеним залученням позивачем до перевезення третьої особи - ТОВ «Торгівельно-транспортну компанію «Печерська Алея» та оплатою її послуг;

- 8 800,00 грн. штрафу за порушення строку доставки вантажу;

- 9 060,56 грн. прямих матеріальних збитків (вимушені понесені додаткові платежі), викликаних оплатою позивачем рахунку №9 від 01.08.2018р. на загальну суму 27983,97 грн. в частині понаднормативного простою транспорту перевізника;

- 17190,00 грн. прямих матеріальних збитків, викликаних оплатою позивачем рахунку №9 від 01.08.2018р. на загальну суму 27983,97 грн. в частині оплати повної вартості транспортно-експедиторських послуг;

- відшкодування судових витрат.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участь свого представника у судове засідання втретє не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

06.03.2019р. відповідач надіслав до суду відзив від 01.03.2019р. на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити повністю. Крім того, просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про зміну предмету та підстави позову в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, а також збільшенні позовних вимог. Вказує, що позивач не довів наявність збитків, протиправність поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Зазначає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав у частині стягнення безпідставно перерахованих відповідачем коштів, оскільки між позивачем та відповідачем існували господарські відносини, які врегульовані заявкою та договором, на який є посилання позивача у платіжному дорученні №15308 від 07.08.2018р. як оплата за перевезення вантажу згідно договору від 11.07.2018р. №201802. Вказаний договір є чинним. Отже, безпідставне, як зазначає позивач, перерахування коштів відповідачу не є такими втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків, адже вантаж позивач отримав.

11.03.2019р. електронною поштою та 13.03.2019р. позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Доводи відповідача спростовує листом відповідача від 30.07.2018р. №30/07-3796 про притримання вантажу, яке містить повідомлення про те, що вантаж є притриманим, та вимогу сплатити грошові кошти. Натомість будь-які повідомлення/вимога до позивача про необхідність надати відомості щодо місця розвантаження вантажу чи подальші інструкції до перевезення, відсутні. Міжнародна товарно-транспортна накладна №683308/1 містить відомості про місце та дату отримання безпосереднім заявником вантажу від відповідача - це 08.08.2018р. в м. Бориспіль. Аналогічна інформація міститься і у внутрішній товарно-транспортній накладній №080818 від 08.08.2018р., за якою виконано доставку вантажу із м. Борисполя до м. Києва. Зазначені документи засвідчують обставину порушення договірних умов відповідачем щодо строку та місця доставки і передачі вантажу.

Вищенаведене свідчить про обізнаність відповідача з умовами щодо місця розвантаження. Про таку обізнаність може свідчить і той факт, що у заявці на перевезення відсутня чітка інформація про конкретне місце митного оформлення, втім вантаж прибув саме до центру транспортного сервісу «Ліски», що у Дніпровському районі м. Києва по вул. О.Довбуша, а не до будь-якого іншого місця.

Крім того, навіть після виконання всіх грошових вимог відповідача, останній не доставив вантаж до місця безпосереднього розвантаження за умовами договору; вантаж доставила до пункту призначення залучена позивачем третя особа-транспортна компанія.

У судовому засіданні:

представники позивача позовні вимоги підтримали з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зміни предмету спору з підстав, викладених в позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, вказаним в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДР.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

14.06.2017р. року між товариством з обмеженою відповідальністю «АМгруп» (Експедитор1 - Позивач по справі) та фізичною особою ОСОБА_4 (Замовником) було укладено основний договір №051701 на транспортно-експедиторське обслуговування (надалі - Основний договір, а.с. 24-30), за умовами якого експедитор від свого імені та за рахунок Замовника забезпечує організацію перевезення вантажів Замовника, автомобільним, авіаційним, морським, залізничним видом транспорту, як територією України, так і за її межами, а також надає інші пов'язані з цим послуги, що передбачені умовами цього Договору.

Відповідно до п.4.1. Основного договору експедитор організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що надаються замовником. Замовник несе відповідальність за достовірність та повноту наданої інформації експедиторові в ході виконання умов цього договору.

16.06.2018р. між Експедитором та Замовником було підписано заявку №1-18 (а.с. 31) щодо організації міжнародного перевезення вантажу (станочне обладнання) вагою 310 кг, за маршрутом: м. Астана (Казахстан) - м. Київ (Україна).

У відповідності із положеннями п. 1.4. Основного договору експедитор має право залучати до виконання умов Основного договору третіх осіб.

На виконання укладеної заявки №1-18 від 16.06.2018р. Позивач залучив до виконання умов Основного договору фізичну особу-підприємця Олійник Аллу Андріївну як перевізника та експедитора.

11.072018р. між Позивачем та фізичною особою-підприємцем Олійник Аллою Андріївною (Експедитором2 - Відповідач по справі) було укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №201802 (надалі - Договір, а.с. 32-36), за умовами якого експедитор2 від свого імені та за рахунок експедитора1 забезпечує організацію перевезення вантажів експедитора1, довірених йому Замовником, автомобільним, авіаційним, морським, залізничним видом транспорту, як територією України, так і за її межами, а також надає інші пов'язані з цим послуги, що передбачені умовами цього Договору.

01.07.2018р. між Позивачем та Відповідачем укладено заявку №07-0113 (а.с. 37) щодо організації міжнародного перевезення вантажу (станочне обладнання) вагою 310 кг, за маршрутом: м. Астана (Казахстан) - м. Київ (Україна).

Приписами п.п. 3.2., 3.3, 4.2.-4.4 Договору Позивач та Відповідач, передбачили можливість укладання Договору та заявки за допомогою електронної пошти і факсу, які у цьому випадку мають юридичну силу, породжують права та обов'язки у сторін, відповідають положенням чинного законодавства щодо письмової форми Договору і є обов'язковими до виконання.

Як вказує Позивач, оригінали підписаного з його боку та скріпленого печаткою Договору та заявки, які 05.09.2018р. були направлені Позивачем Відповідачу на виконання умов п. 3.3.Договору і не повернулися Позивачеві, хоча згідно відомостей Укрпошти поштове відправлення вручено адресату 10.09.2018р., а пункт 3.3. Договору зобов'язує Сторону, яка отримала два оригінальних примірника цього Договору підписати їх, скріпити печаткою, після чого продовж 10 днів з моменту їх отримання, один примірник направити іншій стороні.

В той же час ст. 4 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» передбачається, що факт укладання договору перевезення підтверджується, в тому числі і складанням вантажної накладної.

12.07.2018р. на місці завантаження обладнання в м. Астана була оформлена міжнародна товарно-транспортна накладна №683308/1 (надалі - ТТН), згідно якої транспортний засіб Рено державний реєстраційний номер НОМЕР_1/ причіп НОМЕР_3, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, під керуванням водія ОСОБА_6 був наданий під завантаження, а останній прийняв вантаж до перевезення.

В силу укладеної між Позивачем та Відповідачем заявки №07-113 строк доставки вантажу було встановлено у межах 15-16 днів від дати завантаження, тобто граничною датою доставки мала бути дата - 28 липня 2018 року.

28.07.2018р. Позивач завершив процедуру митного оформлення вантажу (центр транспортного сервісу «Ліски», що у Дніпровському районі м. Києва по вул. О. Довбуша), що підтверджується митною декларацією UА100070/2018/232946 (а.с. 39-40), після чого цей вантаж мав прибути до обумовленого місця розвантаження - м. Київ, провулок Магнітогорський, 1.

Оскільки ні 28, ні 29 липня 2018 року вантаж не прибув до місця розвантаження, Позивач направив Відповідачу листа від 29.07.2018р. з вимогою надати інформацію про місце перебування вантажу та доставити його за місцем призначення в м. Київ (а.с. 41).

30.07.2018р. листом-повідомленням №30/07-3796 Відповідач повідомив Позивача про притримання вантажу у порядку ст. 594 ЦК України, мотивуючи це тим, що останній не виконав умов заявки у частині оплати послуг Відповідача (а.с. 42-43).

Позивач у відповідь листом (а.с. 44-45) звернув увагу Відповідача на те, що його дії є протиправними, оскільки ч. 1 ст. 237 Господарського кодексу України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій, зокрема такої як притримання вантажу є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Натомість умовами заявки №07-113 від 11.07.2018р. щодо порядку оплати передбачено - «згідно договору». Позивач у своїй відповіді застеріг, що у випадку, якщо вантаж не буде доставлено 31.07.2018р., останній залишає за собою право звернутися до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, пов'язаного із неправомірним утриманням вантажу та висуне вимогу про відшкодування збитків, завданих в результаті такого утримання, а також вимогу про сплату штрафних санкцій, пов'язаних із несвоєчасною доставкою вантажу.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що оплата послуг Експедитора2 проводиться Експедитором-1 після належного виконання/організації перевезення/умов Заявки та умов п. 5.1.10 цього Договору та/або умов додаткового договору, впродовж 14 банківських днів, шляхом банківського перерахунку коштів.

Пунктом 5.1.10 Договору також встановлено, що Експедитор2 після виконання перевезення, впродовж 30 банківських днів, зобов'язаний надати Експедитору1 оригінали документів:

а) належно оформлену товарно-транспортну накладну СМR чи ТТН, авіа- накладну, коносамент тощо з підписами і печатками (штампами) Вантажоодержувача;

б) акт здачі - прийому послуг;

в) податкову накладну;

г) рахунок-фактуру на оплату;

д) довіреність;

є) копію разового договору - заявки з печаткою Експедитора2, а також інші документи, які є необхідними для підтвердження перевезення та оплати послуг Експедитором2;

ж) за наявності та/чи настанні обставин зазначених в абз. 2 п.п. 5.1.7. цього Договору, в результаті чого виникає зобов'язання Перевізника надати відповідний Акт.

З огляду на наведені положення Договору та заявки (замовлення), обов'язок Позивача щодо оплати послуг Відповідача виникає тільки після того як останній належним чином виконає умови заявки (замовлення), зокрема доставить вантаж належному вантажоотримувачу, надасть Позивачеві оригінал СМR з відміткою (підписом і печаткою за наявності) вантажоотримувача та інші документи, перелік яких встановлений п. 5.1.10 Договору.

01.08.2018р. на адресу Позивача надійшов рахунок №9 на загальну суму 27983,97 грн., з яких:

- 10660,56 грн. оплата понаднормативного простою під час митних процедур;

- 17323,41 грн. вартість самих транспортно-експедиторських послуг (а.с. 47).

03.08.2018р. Позивач ще раз направив Відповідачу запит-вимогу вих. №1259 про надання інформації про місцезнаходження вантажу з проханням доставити вантаж вантажоотримувачеві (а.с.46).

Вимога залишилась без відповіді та задоволення.

04.08.2018р. Замовник звернувся до відділу Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення за ст.ст. 190, 191 Кримінального кодексу України.

06.08.2018р. від Замовника на адресу Позивача надійшов лист із вимогою вжити всіх можливих заходів для пошуку вантажу та його доставки, оскільки вантаж вже мав би бути задіяний у господарській діяльності Замовника (а.с. 48).

Зважаючи на партнерські відносини із Замовником, ризик втратити його як клієнта, а також суттєво погіршити власну ділову репутацію, Позивач був змушений оплати отриманий від Відповідача рахунок №9 від 01.08.2018р. на загальну суму 27983,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07.08.2018р. №15308 (а.с. 49).

Після оплати та отримання грошових коштів, Відповідач так і не виконав своїх обов'язків в частині доставки вантажу Замовнику. Натомість, 08.08.2018р. від Відповідача надійшло лише повідомлення з номером телефону НОМЕР_4, ОСОБА_5 (безпосередній перевізник), з яким необхідно було погодити всі умови повернення вантажу.

Як вказує Позивач, у телефонному режимі представник Позивача з'ясував, що вантаж знаходиться у м. Бориспіль, вул. Запорожця, 20, куди негайно прибули представники Позивача та безпосередньо сам Замовник, а також була викликана поліція, яка зафіксувала даний випадок. 08.08.2018р., приблизно о 18:00 за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорожця, 20 прибув ОСОБА_5, який показав де знаходиться вантаж, а невдовзі прибула ще одна невстановлена особа, яка повернула товарно-супровідні документи на вантаж. Сама ж доставка вантажу із м. Борисполя до місця призначення (м. Київ) була організована самим Позивачем, який змушений був задіяти на підставі договору №125202 від 14.08.2017р. про перевезення вантажів та заявки №08-133 від 08.08.2018р. у якості перевізника свого контрагента - товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортну компанію «Печерська Алея», яке доставило вантаж вантажоотримувачеві - Замовнику, що підтверджується ТТН №080818 від 08.08.2018р. (а.с. 55). Вартість перевезення вантажу у даному випадку склала 1500,00 грн. і була сплачена Позивачем на користь ТОВ «Торгівельно-транспортній компанії «Печерська Алея» згідно платіжного доручення №15312 від 09.08.2018р. (а.с. 56).

Позивач зазначає, що дії Відповідача в контексті притримання вантажу ідуть в розріз законодавчим приписам ч. 1, 2 ст. 547 Цивільного кодексу України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним, та ч.1. та 2 ст. 235 Господарського кодексу України якими передбачено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Натомість, ні Договором, ані заявкою не було визначено такої оперативно-господарської санкції, як притримання вантажу, а також не встановлений порядок її застосування.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань стало підставою для звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення збитків та штрафу.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб'єктами господарювання та самостійними юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За правовою природою основний договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 11.07.2018р. №201802 є договором на перевезення вантажу, що регламентовано гл. 64 ЦК України.

Як встановлено судом та підтверджується поданими Позивачем доказами, між сторонами дійсно виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням договору транспортного експедирування (в даному випадку - послуги на перевезення вантажу автомобільним транспортом) на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

В ст. 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

На виконання умов Договору Позивачем був оплачений отриманий від Відповідача рахунок №9 від 01.08.2018р. на загальну суму 27983,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07.08.2018р. №15308 (а.с. 49).

Проте, Відповідач свої зобов'язання в частині надання транспортно-експедиційних послуг належним чином не виконав.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Пунктом 5.1.1. Договору встановлено, що Експедитор2, тобто Відповідач, зобов'язаний належним чином виконати прийняту від Експедитора1 Заявку.

Відповідно до п.3.1. Договору ТЕП (транспортно-експедиторські послуги) регулюються серед іншого положеннями Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

В силу ст.10 вказаного Закону України факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається із СМR, залучений Відповідачем на договірних засадах перевізник - фізична особа-підприємець ОСОБА_5 прийняв вантаж до перевезення, доставив його на митну територію України і митниці призначення, проте не доставив його за визначеним місцем доставки та не передав належному вантажоотримувачеві, що не відповідає умовам заявки №07-0113 від 01.07.2018р. Натомість вантаж зберігався в м. Бориспіль до 08.08.2018р. у володінні відповідача без достатніх підстав.

Порушенням зобов'язання, згідно ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач порушив умови Договору та заявки (замовлення на міжнародне перевезення), зокрема у частині строку та місця доставки, передачі його Замовнику, а також безпідставного застосування адміністративно-господарської санкції у вигляді притримання вантажу.

ч. 1 ст. 621 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Законодавець у ст.ст. 22 та 1192 ЦК України встановив, що шкода може бути відшкодована винною особою в натурі або у виді компенсації збитків.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у

результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками законодавець визначає:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків,

потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки (збитки);

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Суд зазначає, що Позивачем доведена протиправність поведінки відповідача, вина відповідача та причинний зв'язок між поведінкою відповідача, негативними наслідками для позивача в частині неналежного виконання договору та спричиненими прямими матеріальними збитками.

Зважаючи на викладене, вимушено сплачена Позивачем грошова сума у розмірі 1500,00 на користь ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія «Печерська Алея» згідно платіжного доручення №15312 від 09.08.2018р. за доставку вантажу від відповідача замовнику перевезення - є збитками як додатково понесені витрати з вини відповідача, а отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, п. 7.5.2. Договору встановлено, що у випадку запізнення замовленого автотранспорту в пункт завантаження або розвантаження більше ніж на 12 годин Експедитор2 сплачує штраф у розмірі 800 грн. за кожну розпочату добу запізнення.

Як вбачається із матеріалів справи, фактичне отримання вантажу Замовником відбулася лише за адресою відповідача 08.08.2018р. в м. Бориспіль.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що граничним терміном доставки вантажу є 28.07.2018р., а порушення терміну доставки викликано необгрунтованим притриманням Відповідачем вантажу, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення із Відповідача штрафної санкції - штрафу за період із 29 липня 2018 року по 08 серпня 2018 року у розмірі 8800,00 грн., яка є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами та підлягає до задоволення.

Водночас, Позивач вимушений був сплатити на користь Відповідача грошову суму 10660,56 грн. як оплата понаднормативного простою під митними процедурами.

Пунктом 7.4.1 Договору встановлено, що понаднормативний простій транспортного засобу з вини Експедитора під навантаженням/розвантаженням і митною обробкою вантажу оплачується останнім у розмірі 50 дол. на іноземній території та 800 грн. Україна (рефрижератор - 50 євро) при здійсненні міжнародного перевезення, за кожну почату добу простою, включаючи вихідні й святкові дні.

Відповідно до п. 5.2.8. Договору Позивач зобов'язаний впродовж 24 (двадцяти чотирьох) годин на території іноземних держав та 48 (сорока восьми) годин по території України, не включаючи вихідні та святкові дні, якщо автомобіль прийшов менш ніж за 24 (двадцять чотири) години до них, з моменту подачі транспортного засобу до відповідного місця, провести навантаження/вивантаження та митне оформлення вантажу.

Як вбачається із СМR транспортний засіб із вантажем прибув до митниці призначення 24.07.2018р. (м. Київ).

Частиною 1. ст. 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, нормативний простій, встановлений у 48 год. розпочинається 25.07.2018р. і закінчується 26.07.2018р. (включно). Тобто порушенням є перебування транспортного засобу під завантаженням чи розвантаженням та митними процедурами починаючи із 27.07.2018р.

Відповідно до митної декларації UА100070/2018/232946 митні процедури та оформлення вантажу були проведені та завершені 28.07.2018р. З наведеного вбачається, що встановлений договором строк у 48 год. для розвантаження та митного оформлення є перевищеним на дві доби.

Зважаючи на це, Позивач частково визнає обгрунтованим вимогу Відповідача про сплату понаднормового простою транспортного засобу під митним оформленням, проте лише на строк дві доби, що в свою чергу передбачає сплату штрафу у розмірі 1600,00 грн., а не в тому розмірі, в якому вимагав Відповідач, та у якому фактично сплатив Позивач, зокрема у сумі 10660,56 грн.

Отже, сплачена Відповідачу сума у розмірі 9060,56 грн. (10660,56грн. -1600,00грн.) є безпідставно набутими Відповідачем коштами, насамперед отриманими поза межами договірних відносин та шляхом зловживання своїми правами та обставиною притримання вантажу, та підлягає стягненню із Відповідача на користь Позивача.

Сплачена Позивачем сума у розмірі 17 190,00 грн. у рахунок повної оплати обумовленої вартості транспортно-експедиторських послуг за отриманим від Відповідача рахунком від 01.08.2018р. №9 на загальну суму 27983,97 грн., з яких 17190,00 грн. вартість самих транспортно-експедиторських послуг (а.с. 47), підлягає стягненню із Відповідача на користь Позивача.

За приписом статті 86 цього кодексу Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання умов договору на транспортно-експедиторське обслуговування. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом.

Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об'єктивної неможливості погашення боргу чи заперечення вимог позивача.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 921,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця Олійник Алли Андріївни, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_2, номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АМгруп», м. Київ, вул. Академіка Кримського, 27А, (поштова адреса: м. Київ, 128, а/я 27), ідентифікаційний код 36476684, номер рахунку в банку невідомий

- 1 500,00 грн. збитків, пов'язаних з вимушеним залученням позивачем до перевезення третьої особи та оплатою її послуг;

- 8 800,00 грн. штрафу за порушення строку доставки вантажу;

- 9 060,56 грн. збитків в частині понаднормативного простою транспорту перевізника;

- 17190,00 грн. збитків, викликаних оплатою позивачем рахунку №9 від 01.08.2018р. та 1921,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу через господарський суд Черкаської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 05.04.2019р.

Суддя Г.М. Скиба