ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Справа№ 910/11153/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Ніколаєнко О.О. - адвокат

від третьої особи 1: Сапронов В.В. - адвокат

від інших учасників судового процесу: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018, повний текст якого складений 10.12.2018

у справі № 910/11153/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТП»

до 1. Одеської митниці ДФС

2. Державної казначейської служби

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пері Україна»

2. Фізична особа-підприємець Мележникова Валерія Анатоліївна

про стягнення 523 298,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з Державного бюджету України 532 298,15 грн. збитків, понесених позивачем внаслідок здійснення відповідачем 1 неправомірної затримки в митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складення неправомірного протоколу про порушення митних правил, які складаються з:

- вартості послуг зі стоянки ТЗ на території ВМК, вантажно-розвантажувальних робіт, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі в сумі 181 399,19 грн.;

- вартості послуг вантажного митного комплексу з використання оглядової рампи, вантажно-розвантажувальних робіт, стоянки ТЗ, а також послуг зі зберігання вантажу в сумі 142 615,20 грн.;

- штрафних санкцій за понаднормативне використання (простій) ТЗ згідно протоколу штрафних санкцій № ОУ-0001363 від 20.11.2015 в розмірі 114 819,12 грн.;

- штрафних санкції за простій контейнерного обладнання (демередж) в розмірі 84 464, 64 грн. згідно акту наданих послуг № 3367 від 23.11.2015.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі № 910/11153/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що:

- позивачем не надано доказів оскарження дій чи бездіяльності Одеської митниці в порядку адміністративного судочинства, оскільки картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 500060001/2015/00396 від 16.11.2015, №500060001/2015/00397 від 16.11.2015, №500060001/2015/00400 від 18.11.2015, №500060001/2015/00412 від 25.11.2015, №500060001/2015/00420 від 04.12.2015, №500060001/2015/00438 від 26.12.2015 не визнавались протиправними та не скасовувались в порядку, передбаченому КАС України;

- посилання позивача на рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/16741/16-а, яким визнана неправомірною та скасована постанова Одеської митниці ДФС № 1059/50000/15 від 19.04.2016 про порушення митних правил громадянкою України Цвілій В.А. та притягнення її до адміністративної відповідальності за нормами Митного кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, є безпідставним, оскільки обставини, встановлені судовими рішеннями за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не мають преюдиціального значення для розгляду справи про стягнення збитків;

- зазначене свідчить про відсутність такого елементу складу правопорушення, з яким закон пов'язує відшкодування збитків, як протиправність дій (бездіяльності) відповідача - органу державної влади, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність відповідача.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.06.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі № 910/11153/17 скасовано, справу № 910/11153/17 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Приймаючи вказану постанову, суд касаційної інстанції зазначив про передчасність висновку судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність порушення митного законодавства з боку позивача та третьої особи 2.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що суди попередніх інстанцій, встановивши суму заявлених у позові збитків, не надали належної оцінки та не перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми збитків, не дослідили та не з'ясували з чого складаються заявлені позивачем позовні вимоги і не встановили наявність оплати заявлених сум та не з'ясували періоду, за який проводилися нарахування, які лягли в основу позовних вимог у даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2018, повний текст якого складений та підписаний 10.12.2018, у справі № 910/11153/17 позов задоволено частково, до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача присуджено матеріальну шкоду в сумі 287 821,52 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що внаслідок здійснення відповідачем 1 неправомірної затримки у митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, позивачем були понесені збитки, розмір яких згідно наявних в матеріалах справи документів становить 287 821,52 грн.

Не погоджуючись з рішенням, Одеська митниця ДФС звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/11153/17 в частині стягнення з рахунків Державного бюджету України на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 287 821,52 грн. та 4 317,32 грн. витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки, викладені в оспорюваному рішенні, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 справа № 910/11153/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, з огляду на що ухвалою від 24.01.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час на усуненні недоліків.

05.02.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 2472 від 18.12.2018 про сплату судового збору в сумі 6 475,98 грн.

Ухвалою від 07.02.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/11153/17;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 25.02.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- справу № 910/11153/17 призначено до розгляду на 27.02.2019 о 14:00;

- учасників судового процесу попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

25.02.2019 до суду від позивача та від третьої особи 2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких позивач та третя особа 2 просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 27.02.2019 відповідачі та третя особа 2 представників не направили, в судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2019 для надання відповідачам та третій особі 2 можливості взяти участь в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04.03.2019 задоволено клопотання відповідача 1 про його участь у судовому засіданні, призначеному на 27.03.2019 о 14-00, в режимі відеоконференції, доручено Південно-західному апеляційному господарському суду (65119, м. Одеса, проспект Шевченка, 29) забезпечити проведення відеоконференції 27.03.2019 о 14-00 у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

Станом на 27.03.2018 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідачі та третя особа 2 представників в жодне судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідачів та третіх осіб за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представники позивача та третьої особи 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 1, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

02.09.2013 позивач як експедитор та третя особа 1 як клієнт уклали договір транспортного експедирування № ФТП 02/19/13М (а.с. 22-27 т. ), за умовами якого третя особа 1 доручає, а позивач бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок третьої особи 1 надати останньому транспортно-експедиційні послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів клієнта морським та автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Пунктом 2.1.1 договору транспортного експедирування № ФТП 02/19/13М передбачено, що для виконання своїх зобов'язань за договором позивач має право залучати третіх осіб, зокрема, перевізників, порти, склади, судоходні компанії /їх агентів, експедиційні та інші організації, які є резидентами або нерезидентами України. Укладати договори та угоди з такими третіми особами від свого імені та за рахунок третьої особи 1.

На виконання умов договору транспортного експедирування № ФТП 02/19/13М позивачем залучено компанію-перевізника ТОВ «Джі Ел Ес Транспорт», з яким укладено договір на організацію перевезень автомобільним транспортом № 08-02/2015 від 09.02.2015 (а.с. 29-34 т. 1).

22.10.2015 в зону митного контролю МП «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС заїхали вантажні автомобілі (чотири тягачі з напівпричепами) з д.н.з ВН1831СЕ, ВН6065СО, ВН5418ЕТ, ВН5347СІ, на які були завантажені контейнери, складені міжнародні транспортні накладні (СМR) № № 0007623, 0007624, 0007625, 0007626 (а.с. 35-38 т. 1).

Відповідно до товаросупровідних документів відправником даного товару був Jiangsu High Hope Arser C. Ltd, Китай, отримувачем - третя особа 1.

Крім того, позивачем як замовником та третьою особою 2 як виконавцем укладено договір доручення № 18-09/2 на здійснення декларування від 18.09.2012 (а.с. 212-213 т. 1), за умовами якого третя особа 2 прийняла на себе зобов'язання надавати консультаційні послуги з питань зовнішньоекономічної діяльності та здійснювати декларування товару, який належить позивачу, у митних органах на території України.

23.10.2015 для здійснення митного оформлення вказаного вище товару третьою особою 2 як агентом з митного оформлення подана електронна митна декларація (ЕДМ) до м/п «Одеса-порт» яка прийнята до митного оформлення, їй присвоєний номер 500060001/2015/019371 (а.с. 39-40 т. 1).

23.10.2015 посадовими особами відповідача 1 ініційований та проведений митний огляд товару щодо встановлення його кількісних та якісних характеристик, за результатами якого складено акт № 500060001/2015/019371 від 23.10.2015, згідно з яким «при візуальному обстеженні кожного місця пакування» встановлено, що кількість вантажних місць та м2 відповідають заявленим, а при заявленні м3 агент з митного оформлення допустив арифметичну помилку, яка не вплинула на розрахунок митних платежів. Огляд проводився з 19 год. до 20 год.».

Позивач зазначив про те, що 28.10.2015, відповідно до п. п. 33, 34 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 № 450, агентом з митного оформлення була направлена заява на відкликання поданої декларації та отримання картки відмови в митному оформленні для виправлення помилки та здійснення митного оформлення товару (а.с. 41 т. 1), яка посадовими особами відповідача 1 була проігнорована в порушення ч. ч. 1, 10 ст. 269 МК України.

13.11.2015 відносно агента з митного оформлення було складено протокол про порушення митних правил № 1059/50000/15 за статтею 485 МК України.

16.11.2015 відповідачем 1 видана Картка відмови на подану декларацію за № 500060001/2015/00396 (а.с. 42-43 т. 1).

16.11.2015 подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами відповідача 1 за № 500060001/2015/020757 (а.с. 44 т. 1).

17.11.2015 відповідачем 1 видана нова картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00397 (а.с. 45-46 т. 1).

18.11.2015 подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами відповідача 1за № 500060001/2015/020847 (а.с. 47 т. 1).

18.11.2015 відповідачем 1 видана нова картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00400 через наявність складеного протоколу про порушення митних правил (а.с.48-49 т. 1)

23.11.2015 року була подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами Одеської митниці за № 500060001/2015/021061.

25.11.2015 відповідачем 1 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2 та цього ж дня на цій підставі видана картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00412 (а.с. 53-57 т.1).

03.12.2015 подана нова ЕМД № 500060001/2015/021589 з урахуванням винесеного рішення про коригування митної вартості товару (а.с. 58 т. 11).

04.12.2015 видана Картка відмови на подану декларацію за №500060001/2015/00420 з посиланням на відсутність в необхідному обсязі коштів (а.с. 60-61 т. 1), що, як стверджує позивач, не відповідало дійсності.

Водночас 07.12.2015 відповідачем 1 самостійно скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2.

24.12.2015 подано нову ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами відповідача 1 за № 500060001/2015/022516 (а.с. 62 т. 1).

25.12.2015 відповідачем 1 прийнято нове рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610222/2 (а.с. 63-64 т. 1), а 26.12.2015 - видано картку відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00438 (а.с. 65-66 т. 1) з посиланням на наявність складеного протоколу про порушення митних правил та винесене рішення про коригування митної вартості товарів.

04.01.2016 спірний товар випущений у вільний обіг за ЕМД «ІМ 40 ДЕ» №500060001/2016/000008 (а.с. 68-69 т. 1) за визначеною митним органом митною вартістю товару на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 № 500060001/2015/610222/2.

19.04.2016 відповідачем 1 винесена постанова у справі про порушення митних правил № 1059/50000/15 (а.с. 70-75 т. 1) якою агент з митного оформлення притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

27.04.2016 рішенням ДФС України № 4459/м/99-99-19-01-01-14 (а.с.76-78 т. 1) за результатом розгляду скарги № 26/3 від 15.03.2016 рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610222/2 від 25.12.2015 скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2016, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016, у справі № 761/16741/16-а постанова відповідача 1 про порушення митних правил № 1059/50000/15 від 19.04.2016 визнана неправомірною та скасована.

З огляду на всі перелічені вище обставини, в період з 22.10.2015 по 20.11.2015 вантажні автомобілі з контейнерами перебували на стоянці на території вантажно-митного комплексу ТОВ «Євротерминал», 20.11.2015 зазначені транспортні засоби були розвантажені, контейнери з товаром розміщені на склад тимчасового зберігання під митним контролем на території ТОВ «Євротерминал» на підставі єдиних уніфікованих документів № 15-70- 61 01/340, № 15-70-61_01/341, № 15-70-61_01/342, № 15-70-61_01/343 від 20.11.2015, а також актів прийому вантаж на зберігання між ТОВ «ФТП» та ТОВ «Євротерминал» № АС-0000032, № АС-0000033, № АС-0000034 та № АС-0000035 від 20.11.2015 (а.с.114-121 т. 1), 14.01.2016 товар було видано ТОВ «ФТП» для здійснення його подальшого експедирування.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій посадових осіб відповідача 1 він поніс витрати на вимушене зберігання товару та простій транспортних засобів у загальній сумі 532 298,15 грн., які складаються з:

- вартості послуг зі стоянки ТЗ на території ВМК, вантажно-розвантажувальних робіт, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі в сумі 181 399,19 грн.;

- вартості послуг вантажного митного комплексу з використання оглядової рампи, вантажно-розвантажувальних робіт, стоянки ТЗ, а також послуг зі зберігання вантажу в сумі 142 615,20 грн.;

- штрафних санкцій за понаднормативне використання (простій) ТЗ згідно протоколу штрафних санкцій № ОУ-0001363 від 20.11.2015 в розмірі 114 819,12 грн.;

- штрафних санкції за простій контейнерного обладнання (демередж) в розмірі 84 464, 64 грн. згідно акту наданих послуг № 3367 від 23.11.2015.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги позивача законними та обґрунтованими та задовольнив їх частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 по справі №916/336/17.

З матеріалів справи слідує, що у період з 23.10.2015 по 20.11.2015 чотири транспортних засоби з контейнерами вимушено простояли на території вантажного митного комплексу внаслідок складання протоколу про порушення митних правил, а 20.11.2015 товар був розвантажений та розміщений на склад тимчасового зберігання, на якому він перебував до 14.01.2016.

Протягом всього вищевказаного строку позивач ніс витрати, пов'язані з вимушеною стоянкою транспортних засобів на території вантажного митного комплексу, простоєм транспортних засобів та простоєм контейнерів (демередж).

При цьому, враховуючи фактичні обставини справи, а ні позивачем, а ні третьою особою 2 не було допущено порушень митного законодавства, що підтверджується скасуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 25.11.2015 № 500060001/2015/610212/2, скасуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 №500060001/2015/610222/2, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/16741/16-а, яким визнана неправомірною та скасована постанова Одеської митниці ДФС № 1059/50000/15 від 19.04.2016 про порушення митних правил громадянкою України Цвілою В.А. та притягнення її до адміністративної відповідальності за нормами Митного кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про:

- неправомірність дій відповідача 1 щодо затримки в митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, внаслідок яких позивачу були завдані збитки;

- те, що в даному випадку про протиправність поведінки відповідача 1 свідчить саме відсутність доказів порушення позивачем митних правил, що підтверджено судовими рішеннями, про які зазначалося вище, а відтак, у спірному випадку у відповідача 1 були відсутні підстави для вилучення товару, який перевозив позивач, на транспортних засобах.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 2 статті 325 Митного кодексу України у встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів

Частиною 5 статті 338 Митного кодексу України визначено, що крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Враховуючи імперативні приписи частини 2 статті 325, частини 5 статті 338 Митного кодексу України у разі відсутності встановлення в результаті проведення митних процедур порушення вимог законодавства України витрати вантажовідправника (власника вантажу) на їх проведення підлягають відшкодуванню органом, за ініціативою якого проведено вказані операції, що мало наслідком затримання вантажу та спричинило збитки власнику цього вантажу (вантажовідправнику), зокрема додаткові витрати на послуги перевізника, пов'язані з виконанням передбачених зазначеними нормами дій, пов'язаних з проведенням митних операцій.

Посилання відповідач 1 на те, що позивач у спірних правовідносинах не є а ні власником товару, а ні декларантом, а ні уповноваженою особою декларанта, що виключає застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивач за укладеним з третьою особою 1 договором транспортного експедирування № ФТП 02/19/13М взяв на себе обов'язки організовувати перевезення вантажів третьої особи, а відтак, у спірних правовідносинах він фактично є уповноваженою особою декларанта (третьої особи 1).

Щодо посилань відповідач 1 на те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 325 Митного кодексу України адже митний огляд проводився на не підставі ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, а на підставі ч. 2 ст. 338 Митного кодексу України (за результатами застосування системи ризиків) колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, визначеним в Конституції України та ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, в той час як у спірному випадку сплачені позивачем кошти є його збитками, оскільки сплачені ним саме у зв'язку із неправомірною відмовою митного органу в митному оформлені товару, що і спричинило несвоєчасність закінчення митних процедур з оформлення вантажу та необхідність передання його під відповідне зберігання.

Щодо розміру заявленої до стягнення суми колегія суддів зазначає таке.

09.02.2015 позивач як замовником, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Джи Эл С Транспорт» як виконавець уклали договір № 08-02/2015 на організацію перевезень автомобільним транспортом (а.с. 29-34 т.1), в п. 6.5 якого передбачено, що за простой автотранспорту під завантаженням чи вивантаженням понад встановленого строку (більш ніж 2 дні) позивач повинен оплатити виконавцю штрафну санкцію у розмірі 60 доларів США за кожен день простою, якщо інше не передбачено у Заявці на перевезення; простій понад 14 днів розраховується у розмірі 70 доларів США за кожен день простою за один автомобіль.

22.10.2015 вантаж було завантажено на транспортні засоби з реєстраційними номерами ВН1831СЕ (контейнер СLHU8879599), ВН6065СО (контейнер GESU5654190), ВН5418ЕТ (контейнер HLBU1579226), ВН5347СІ (контейнер ТСLU8216720), про що свідчать відмітки у міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № 0007623, № 0007624, №0007625 та № 0007626, а 20.11.2015 вантаж вивантажено на склад тимчасового зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротермінал», про що свідчать відмітки у графі 18 міжнародних транспортних накладних.

На підставі вищевказаного договору, з огляду допущення простою вищевказаних автомобілів, сторонами договору підписано протокол штрафних санкцій 3 ОУ-001636 від 20.11.2015 (а.с. 86 т. 1) на загальну суму 114 819,12 грн. та виставлено позивачу рахунок № СФ-0001347 від 20.11.2015, який останнім сплачено платіжним дорученням № 5019 від 24.02.2016 (а.с. 202 т. 1).

Загальний строк простою склав 108 днів, який розраховувався наступним чином: з 22.10.2015 по 24.10.2015 включно - безоплатно, з 25.10.2015 по 04.11.2015 - 14 днів простою одного транспортного засобу, з 08.11.2015 по 13.11.2015 - 13 днів протистою одного транспортного засобу.

Таким чином, строк простою одного транспортного засобу складає 27 днів, а, чотирьох транспортних засобів, відповідно, - 108 днів.

Оскільки у відповідача 1 були відсутні підстави для вилучення товару, який перевозив позивач на транспортних засобах, що в свою чергу призвело до простою транспортних засобів та зумовило застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених умовами вищевказаного договору, виплата позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Джи Эл С Транспорт» штрафних санкцій є прямими збитками, до яких призвели дії відповідача 1.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність задоволення позовних вимог в цій частині. Рішення суду першої інстанції частині задоволення вказаних вимог залишається без змін.

Щодо стягнення штрафних санкції за простій контейнерного обладнання (демередж) в розмірі 84 464, 64 грн. згідно акту наданих послуг № 3367 від 23.11.2015 колегія суддів зазначає таке.

16.07.2012 позивач як замовником та Товариство з обмеженою відповідальністю «Оверіс Транспорт Україна» як виконавець уклали договір надання послуг № Ov-12-0707 (а.с. 87-93 т. 1), за умовами якого замовник уповноважує виконавця, а виконавець, за плату, приймає на себе зобов'язання по організації та виконанню від імені, за дорученням та за рахунок замовника операцій, пов'язаних з морськими змішаними перевезеннями, транспортно-експедиційним обслуговуванням експортно-імпортних та транзитних вантажів, які перевозяться у контейнерах стандарту ІSО.

У зв'язку з простоєм контейнерного обладнання Замовником на підставі пункту 3.3.8 договору, яким встановлено штраф (демередж) за затримку або несвоєчасне повернення контейнерного обладнання, згідно з актом надання послуг № 3367 від 23.11.2015 (а.с.94 т.1) нараховано позивачу демередж - господарську санкцію за простій контейнерного обладнання з 05.11.2015 по 20.11.2015 в сумі 70 387, 20 грн., яку позивачем сплачено платіжним дорученням № 4758 від 09.12.2015 на суму 70 387, 20 грн. (а.с. 203 т. 1).

Водночас позивачем у позові заявлено до стягнення штрафні санкції за простій контейнерного обладнання (демередж) в розмірі 84 464, 64 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив вказані позовні вимоги в сумі 70 387, 20 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення вартості послуг вантажного митного комплексу з використання оглядової рампи, вантажно-розвантажувальних робіт, стоянки ТЗ, а також послуг зі зберігання вантажу в сумі 142 615,20 грн. слід зазначити таке.

19.11.2015 позивач як замовником та Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротермінал» як виконавець уклали договір зберігання на складі тимчасового зберігання № ВХ/237 (а.с. 108-112 т.1), згідно з яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню замовнику послуг, пов'язаних зі зберіганням товарів замовника на складі тимчасового зберігання, який розташований за адресою м. Одеса, Ходжибеєвська дорога, 4/1.

На виконання даного Договору позивачу були надані послуги зі зберігання затриманого вантажу на загальну суму 142 615, 20 грн., що підтверджується Актами про надання послуг (а.с. 123-133 т. 1):

- № від 30.11.2015, № від 30.11.2015, № від 30.11.2015 та № від 30.11.2015, кожен з яких на суму 7 073, 70 грн., які свідчать про надання послуг в листопаді 2015 року (з 20.11.2015 по 30.11.2015);

- № від 31.12.2015, № від 31.12.2015, № від 31.12.2015 та № від 31.12.2015, кожен з яких на суму 19 593,00 грн., які свідчать про надання послуг в грудні 2015 року;

- № від 31.01.2016, № від 31.01.2016, № від 31.01.2016 та № від 31.01.2016, кожен з яких на суму на суму 8 987,10 грн., які свідчать про надання послуг в січня 2016 року (з 01.01.2016 по 14.01.2016).

Кожен з вказаних актів складений на зберігання тієї частини вантажу, яка перебувала в окремому контейнері та була вивантажена з окремої машини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази повної оплати позивачем вищевказаних послуг, оскільки на підставі платіжних доручень № 4873 від 14.01.2016 на суму 22 988,40 грн. та № 4859 від 05.01.2016 на суму 79 626, 80 грн. (а.с. 204-205 т. 1) позивачем, з посиланням на договір № ВХ/237 від 19.11.2015, оплачені послуги на суму 102 615,20 грн.

Доказів оплати решти з вказаних вимог в сумі 40 000,00 грн. матеріали справи не містять

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив вказані позовні вимоги в сумі 102 615,20 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення вартості послуг зі стоянки транспортних засобів на території вантажного митного комплексу, вантажно-розвантажувальних робіт, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі в сумі 181 399,19 грн., колегія суддів зазначає таке.

03.06.2013 позивач як замовник та Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротермінал» як виконавець уклали договір зберігання на складі тимчасового зберігання № У/608 (а.с. 97-102 т.1), згідно з яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню замовнику супутніх послуг, пов'язаних з митним оформленням вантажів та їх тимчасового розміщення на території вантажного митного комплексу, який розташований за адресою м. Одеса, Ходжибеєвська дорога, 4/1.

Позивач зазначає, що відповідно до договору про надання послуг № У/608 від 06.03.2013 був складений акт про надання послуг № від 30.11.2015 (а.с. 104 т. 1) та проміжні акти про надання послуг ВМК № від 20.11.2015, № від 20.11.2015 та № від 20.11.2015 (а.с. 106-107 т.), згідно з якими вартість послуг стоянки ТЗ на території ВМК, вантажно-розвантажувальні роботи, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі становить 181 399, 19 грн., однак загальна сума вказаних актів становить 194 831,18 грн.

Вказані акти складені щодо транспортні засобів з реєстраційними номерами ВН1831СЕ (контейнер СLHU8879599), ВН6065СО (контейнер GESU5654190), ВН5418ЕТ (контейнер HLBU1579226), ВН5347СІ (контейнер ТСLU8216720) як (контейнери) є спірними контейнерами.

Перебування в період з 22.10.2015 по 20.11.2015 вантажних автомобілів з контейнерами на стоянці на території вантажно-митного комплексу ТОВ «Євротерминал» є наслідком дій відповідача 1 по затримці в митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил.

На підтвердження оплати вищевказаних послуг позивачем надані платіжні доручення № 4744 від 04.12.2015 на суму 40 000, 00 грн., № 4687 від 20.11.2015 на суму 40 000, 00 грн., № 4688 від 20.11.2015 на суму 160 000, 00 грн. (а.с. 206-208 т. 1) на загальну суму 240 000 грн.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на зміст означених платіжних доручень, зокрема графу «Призначення платежу», вони не можуть бути належними та допустимими доказами оплати саме тих послуг, які надані згідно з актом про надання послуг № від 30.11.2015 та проміжними актами про надання послуг ВМК № від 20.11.2015, № від 20.11.2015 та № від 20.11.2015, а не будь-яких інших послуг, які надавались за договором № У/608 від 06.03.2013.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення вартості послуг зі стоянки транспортних засобів на території вантажного митного комплексу, вантажно-розвантажувальних робіт, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі в сумі 181 399,19 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Таким чином, належними та допустимими доказами у справі доведено витрати позивача в сумі 287 821,52 грн., пов'язані з незаконними діями відповідача 1.

При цьому вірним є висновок суду першої інстанції про неправомірність посилань відповідача 1 на те, що позивач був вправі звернутись з заявою про випуск товару у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій, а відтак, сплачені позивачем кошти не є його вимушеними витратами, - оскільки хоча чинним законодавством і передбачено для декларанта певні варіанти дій у випадку оскарження рішень митного органу, однак вибір таких дій є виключно правом самої особи, а витрати особи, які вона додатково понесе при застосуванні того чи іншого способу дій, у будь-якому випадку є її збитками, оскільки таких витрат вона не зазнала, якби в даному випадку митницею не було прийнято протиправного рішення про відмову в митному оформленні товару.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 року у справі №1-22/2001 зазначив, що Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов'язків держави.

При цьому вибір того чи іншого варіанту дій та понесених під час їх здійснення витрат, не можуть спростувати факт, що такі витрати стали наслідком саме неправомірної видачі митницею картки відмови в митному оформленні товару, та які (додаткові витрати) позивач не поніс би, у випадку прийняття митним органом декларації, яка була оформлена позивачем у відповідності до вимог законодавства.

З огляду на викладене, сплачені позивачем грошові кошти в сумі 287 821,52 грн. слід вважати прямими збитками у розумінні статей 22 Цивільного кодексу України, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави відповідно до ст. 1173 ЦК України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 523 298, 15 грн., заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Одеської митниці ДФС підлягають частковому задоволенню в сумі 287 821,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Одеської митниці ДФС задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/11153/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/11153/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/11153/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11153/17.

Повний текст постанови складено: 09.04.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк