ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2019 р. Справа № 917/1135/18
про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
від позивача: ОСОБА_1, посв. в протоколі
від відповідача: 1. не з'явились; 2. не з'явились.
Обставини справи.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.10.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 01.11.2018 р.
Відповідач 1 відзив на позовну заяву не надав, в жодне підготовче засідання уповноваженого представника не направив.
05.02.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.03.2019 р.
В судове засідання 14.03.2019 р. представники відповідачів не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду від 05.02.2019 р.
Прокурор в судовому засіданні виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.
Судом досліджено матеріали справи та надано заключне слово прокурору.
Відповідач 1 не скористався правами, наданими йому для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання не забезпечив. Копії процесуальних документів у даній справі, що направлялись на адресу відповідача 1, отримані останнім за адресою, яка вказана у позові та співпадає з витягом з ЄДР (а.с.26-28).
Відповідач 2 у наданому суду відзиві просив суд розглядати справу за відсутності його уповноваженого представника.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідачів про час, дату і місце проведення судового засідання, суд розглядає спір за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представника прокуратури, суд встановив, що розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 528 від 10.12.2012 р. надано дозвіл СТОВ "Прогрес" на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки площею 146,78 га, для випасання худоби та корінного поліпшення землі, за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради; рекомендовано СТОВ Прогрес замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками в місячний термін з моменту підписання розпорядження голови адміністрації (а.с.23).
Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 565 від 29.12.2012р. СТОВ Прогрес погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою СТОВ Прогрес (землі запасу - пасовища) за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; передано в оренду земельну ділянку площею 146,8070 га (землі запасу - пасовища) СТОВ "Прогрес" за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради; рекомендовано СТОВ "Прогрес" у встановленому порядку оформити право користування земельною ділянкою (а.с.25).
На підставі вищевказаного розпорядження, 29.12.2012 р. між СТОВ Прогрес в особі директора ОСОБА_2 та Гребінківською районною державною адміністрацією в особі в.о. голови РДА ОСОБА_3 укладено договір оренди землі (а.с. 33-34, надалі договір).
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 521 270,55 грн. (п. 5 договору).
Інші особливості об'єкта, які можуть вплинути на орендні відносини - використання відповідно вимог передбачених у використанні ландшафтного заказника місцевого значення "Горбаневске" (п. 7 договору).
Договір укладено терміном на 20 (двадцять) років (п. 8 договору).
Відповідно до п. 9 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на суму з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (випасання худоби).
Цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення (для ведення товарного с/г виробництва - випасіння худоби) (п. 16 договору).
Згідно п. 26 договору на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.
Прокурор, обґрунтовуючи позов, зазначає та посилається на наступне.
Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, та встановлено, що Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 565 від 29.12.2012 р. прийнято з порушенням вимог статей 123, 134 Земельного кодексу України, а саме, без проведення земельних торгів.
Договір оренди земельної ділянки площею 146,8070 га, містить окремим розділом Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, в якому вказано, що на орендовану земельну ділянку обмеження не встановлено.
Дане положення договору, як зазначає прокурор, суперечить технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку (оренда) СТОВ Прогрес.
Так, відповідно до технічної документації на вказаній земельній ділянці існує обмеження на використання земельної ділянки для експлуатації та ремонту ЛЕП 35 кВ. Громадянам дотримуватись вимог використання земель в охоронній та санітарно-захисній зонах ЛЕП 15 кВ, по 15 м по обидва боки від - крайніх проводів, не чинити дій, що обмежують права третіх осіб при ремонті та обслуговуванні ЛЕП 15 кВ і використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням (а.с. 38).
При укладенні спірного договору оренди земельної ділянки від 29.12.2012 р. в графі нормативна грошова оцінка земельної ділянки вказано 521 270 грн. 55 коп., яка є основою для визначення розміру орендної плати.
Відповідно до п. 9 вказаного договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на суму з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Отже, орендна плата, яку сплачує СТОВ Прогрес, як зазначає прокурор, є набагато нижчою від тієї, яку б воно мало сплачувати, що призводить до недоотримання коштів бюджетом органу місцевого самоврядування.
Відтак, вищезазначені розпорядження Гребінківської районної державної адміністрації прийнято, а договір оренди землі укладено із порушенням Земельного кодексу України, а тому, як зазначає прокурор, розпорядження є незаконними, підлягають скасуванню та, відповідно, визнанню недійсним договору оренди землі від 29.12.2012 р.
Відповідач 2 в свою чергу стверджує наступне.
При прийнятті спірних розпоряджень голови районної державної адміністрації нова земельна ділянка не формувалася, а також не було зміни цільового призначення земельної ділянки, а тому підстави для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутні.
На момент прийняття розпоряджень голови районної державної адміністрації в 2012 році законодавчо не було врегульовано процедуру проведення аукціонів на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.
Обмеження на використання земельної ділянки для експлуатації та ремонту ЛЕП 35 кВ не є істотною умовою договору.
Істотні умови договору передбачені в пункті 7 договору оренди:
Інші особливості обєкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини: Використання відповідно вимог, передбачених у використанні ландшафтного заказника місцевого значений Горбаневське.
При укладені договору оренди між Гребінківською районною державною адміністрацією та СТОВ «Прогрес» були дотримані всі істотні умови договору та існуючі обмеження щодо використання земельної ділянки.
Відповідач 2 також зазначає, що в договорі оренди землі від 29.12.2012 р. передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі грошовій формі на суму з розрахунку 3% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється урахуванням індексів інфляції.
Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, то недотримання останнім вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто, за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору).
За таких обставин, як зазначає відповідач 2 у відзиві, розпорядження голови Гребінківської райдержадміністрації № 528 від 10.12.2012 р. та розпорядження № 565 від 29.12.2012 р. прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства.
На даний час райдержадміністрація не являється розпорядником земель сільськогосподарського призначення, а тому вимога щодо скасування договору оренди є неправомірною.
При винесенні рішення судом враховано наступне.
Пред'явлення даного позову прокуратурою зумовлено тим, що при перевірці дотримання вимог земельного законодавства Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області встановлено, що розпорядження голови Гребінківської райдержадміністрації № 565 від 29.12.2012р. прийнято з порушенням вимог статей 123, 134 Земельного кодексу України, а саме, без розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення земельних торгів (а.с. 39-40).
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); брати участь у розгляді справи.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до п. 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. № 15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 р. № 482 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи покладено обовязки лише щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Враховуючи те, що у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, прокурор предявив цей позов в інтересах держави як позивач.
Суспільний інтерес полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки для забезпечення рівності можливостей всіх субєктів набути право оренди земельної ділянки на конкурентних засадах.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2017 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, про що складено акт № 462-ДК/727/АП/09/01/-17, яким встановлено:
- відповідно до розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 565 від 29.12.2012р. СТОВ Прогрес затверджено (погоджено) технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою СТОВ Прогрес;
- розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 565 від 29.12.2012 р. прийнято з порушенням вимог статей 123, 134 Земельного кодексу України, а саме, без розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення земельних торгів.
Згідно статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на дату прийняття спірних розпоряджень) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Недотримання зазначеної процедури є порушенням органом виконавчої влади чинного законодавства під час прийняття спірних розпоряджень та укладення договору оренди землі.
Так, надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки та передачу в оренду земельної ділянки юридичній особі - СТОВ Прогрес без проведення земельних торгів (аукціону), здійснені всупереч вимог статей 123, 124, 134 Земельного кодексу України, норми яких виключають можливість надання юридичній особі земельної ділянки без проведення земельних торгів.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З наведеного випливає, що акт державного чи іншого органу управління повинен бути прийнятий в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом.
Згідно статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи вказані норми чинного законодавства та факт прийняття спірних розпоряджень з порушення законодавчих норм, позовні вимоги, в частині визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Гребінківської районної державної адміністрації № 528 від 10.12.2012 р. "Про надання СТОВ "Прогрес" дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки, для випасання худоби за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради"; № 565 від 29.12.2012 р. "Про передачу в оренду СТОВ "Прогрес" земельної ділянки за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради" є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до частини 2 статті 126 Земельного кодексу України, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України також встановлено, що відносини з найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України Про оренду землі - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України Про оцінку земель передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України Про оцінку земель).
Отже, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.
В матеріалах справи витяг про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки відсутній та до матеріалів справи відповідачами не надавався.
Таким чином, вказана в договорі оренди землі від 29.12.2012 р. сума не є нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки, і не може бути використана для нарахування орендної плати, а сплачувана орендна плата СТОВ Прогрес визначена сторонами договору з порушенням вимог Закону України Про оцінку земель, Закону України Про оренду землі, Податкового кодексу України.
Крім того, сторонами договору не враховано та не зазначено в договорі про існуючі обмеження щодо використання земельної ділянки, а саме: на вказаній земельній ділянці існує обмеження на використання земельної ділянки для експлуатації та ремонту ЛЕП 35 кВ. Громадянам дотримуватись вимог використання земель в охоронній та санітарно-захисній зонах ЛЕП 15 кВ, по 15 м по обидва боки від - крайніх проводів, не чинити дій, що обмежують права третіх осіб при ремонті та обслуговуванні ЛЕП 15 кВ і використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням (а.с. 38), оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на дату укладення спірного договору) існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки визначались як істотні умови договору оренди землі.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до статті 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Спірний договір оренди, укладений на підставі розпоряджень, які прийняті з порушенням вимог Земельного Кодексу, а тому і договір оренди землі від 29.12.2012 р. укладено за відсутності законних підстав для передачі землі в оренду (на підставі незаконних розпоряджень), що з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства, п. 2.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», ч.3 ст. 207 ГК України, є підставою для визнання судом спірного договору оренди землі недійсним та припинення його на майбутнє.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.
Статтею 216 ЦК України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки статтею 124 Земельного кодексу чітко встановлено, що земельні ділянки (які перебувають у державній або комунальній власності) передаються в оренду за результатами проведення торгів.
Неготовність органів державної влади до впровадження механізму земельних аукціонів, відсутність відповідних коштів на проведення підготовки лотів для продажу на земельних торгах та оплату послуг виконавцю земельних торгів та ін. не можуть бути причиною недотримання встановленої законом процедури передачі земельних ділянок в оренду та є порушенням органом виконавчої влади чинного законодавства.
У відповідності до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідачів.
Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 528 від 10.12.2012 р. Про надання СТОВ Прогрес дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки, для випасання худоби за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради
3. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 565 від 29.12.2012 р. Про передачу в оренду СТОВ Прогрес земельної ділянки за межами населених пунктів Кулажинської сільської ради.
4. Визнати недійсним та припинити на майбутнє договір оренди землі від 29.12.2012 р., укладений між Гребінківською районною державною адміністрацією Полтавської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Прогрес щодо земельної ділянки (землі запасу), яка знаходиться за межами населеного пункту Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, загальною площею 146,8070 га, в тому числі пасовища - 146,8070 га.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя Солодюк О.В.