ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 Справа №914/19/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот», м. Рівне
до відповідача:Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів
про:стягнення 156 498,93 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 156 498,93 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 08.01.2019 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариство «Рівнеазот» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 156 498,93 грн. штрафу, залишено без руху. Даною ухвалою надано заявнику строк у 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення таких недоліків: - надати суду належні докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання цієї позовної заяви; - подати належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Беручи до уваги те, що позивач усунув недоліки, передбачені ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.01.2019 р. про залишення позову без руху, ухвалою суду від 25.01.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2019р.

14.02.2019 р. на розгляд суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6695/19).

20.02.2019 р. від представника позивача на розгляд суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 7221/19).

Ухвалою суду від 20.02.2019 р. підготовче засідання відкладено на 20.03.2019 р.

Ухвалою від 20.03.2019 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та перейшов до розгляду справи по суті в судовому засіданні на 27.03.2019 р.

У судове засідання 27.03.2019 р. з?явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив зменшити розмір штрафу до 10 % від нарахованої суми. Представник позивача в судовому засіданні щодо зменшення розміру штрафу заперечив.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Позивач зазначає, що Публічним акціонерним товариством в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (перейменовано на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця») у період з червня по серпень 2018 року здійснено перевезення вантажів та порожніх залізничних вагонів, одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот».

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що під час здійснення перевезення вантажів та порожніх залізничних вагонів за наявними у матеріалах справи залізничними накладними, відповідачем допущено прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені ст. 41 Статуту залізниць та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом № 644 від 21.11.2000 р. Міністерства транспорту України, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель станції відправлення та календарний штемпель видачі вантажу. З огляду на несвоєчасну доставку вантажів позивачем на підставі статті 116 Статуту залізниць України нараховано відповідачу штраф у розмірі 156 498,93 грн., які просить стягнути з відповідача.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у поданому відзиві на позов з позовними вимогами до АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі не погоджується, зазначивши, що ч. 3 ст. 116 Статуту залізниць України регламентовано, що залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Також відповідач вважає, що заявлена сума штрафних санкцій є надмірно великою, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків вантажоодержувачу та не вплинуло на його господарську діяльність. Вантаж було доставлено вантажоодержувачу без будь-яких втрат чи пошкоджень.

1.3. Заяви та клопотання сторін.

Відповідач у поданому 14.02.2019 р. відзиві на позовну заяву (вх. № 6695/19) просить, враховуючи положення ч. 4 ст 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, зменшити розмір штрафу до 10 % від нарахованої суми.

Позивач 20.02.2019 р. подав відповідь на відзив (вх. № 7221/19), в якій заперечив щодо зменшення розміру штрафу, оскільки ПрАТ «Рівнеазот» вважає, що стаття 233 Господарського кодексу України та стаття 551 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню в даному випадку.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

У період з червня по серпень 2018 року Публічним акціонерним товариством в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (перейменовано на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця») (надалі - Залізниця) здійснено перевезення вантажів та порожніх залізничних вагонів, одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот».

Вказані перевезення оформленні залізничними накладними №№ 42847426, 40430704, 32694762, 32702391, 32701567, 32704587, 40518367, 40515694, 32718330, 32744641, 40643983, 32811192, 40735003, 40731770, 40825853, 40852501, 32899429, 32903395, 32996472.

Зазначені накладні містять, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тарифу тощо.

Відповідно до графи 52 залізничних накладних вантаж, що прямував за залізничними накладними, Залізницею було доставлено Приватному акціонерному товариству «Рівнеазот» після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчить календарний штемпель видачі вантажу на кожній накладній.

Позивачем надіслано відповідачу дві претензії від 22.08.2018 р. № 2467 та № 2468 про відшкодування штрафу за прострочення доставки вантажу та порожніх вагонів. Однак, відповідачем листом від 10.09.2018р. претензії поверненні для переоформлення.

Наведене стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення штрафу у розмірі 156498,93 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2347,48 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та зясувавши обставини справи, повно, всебічно і обєктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, затвердженого постановою Ксабінету міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 з наступними змінами та доповненнями (далі Статут залізниць) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини щодо перевезення залізничним транспортом.

За змістом ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписами ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно зі ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з червня по серпень 2018 року Залізницею здійснено перевезення вантажів та порожніх залізничних вагонів, одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот», що підтверджується накладними №№ 42847426, 40430704, 32694762, 32702391, 32701567, 32704587, 40518367, 40515694, 32718330, 32744641, 40643983, 32811192, 40735003, 40731770, 40825853, 40852501, 32899429, 32903395, 32996472.

Зазначені накладні містять, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тарифу тощо.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом № 644 від 21.11.2000 р. Міністерства транспорту України (надалі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктами 1.1, 2.1 вказаних Правил визначено терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Строки доставки вантажу, встановлені п. 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи.

Разом з тим, згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Слід зазначити, що у залізничних накладних, за якими Залізниця допустила прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право Залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Відповідно до п. 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Залізничні накладні містять, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тарифу тощо.

Як свідчать матеріали справи, у період червня-серпня 2018 року на адресу позивача (вантажоодержувача) надійшли пусті залізничні вагони та вагони з вантажем за залізничними накладними, які наявні в матеріалах справи, із порушенням встановленого ст. 41 Статуту залізниць України терміну доставки вантажу. Так, відповідно до графи 52 залізничних накладних вантаж, що прямував за залізничними накладними, Залізницею було доставлено Приватному акціонерному товариству «Рівнеазот» після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчить календарний штемпель видачі вантажу на кожній накладній.

Тобто у період червня-серпня 2018 року мало місце порушення Залізницею вимог статті 41 Статуту залізниць України щодо прострочення доставки вантажу Приватному акціонерному товариству «Рівнеазот».

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до Інформаційного листа № 01-06/420/2012 від 04.04.2012р. Вищого господарського суду України «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів» згідно з частинами другою і третьою статті 41 Статуту залізниць України терміни доставки вантажів та правила обчислення термінів їх доставки встановлені Правилами обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644. За приписами пунктів 2.1, 2.4 названих Правил обчислення відповідних термінів починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Розміри штрафу за несвоєчасну доставку вантажів, які залізниця сплачує одержувачу вантажу, встановлені статтею 116 Статуту у відсотках від провізної плати залежно від кількості прострочених діб. Таким чином, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував та заявив до стягнення штраф за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 156498,00 грн.

Дослідивши розрахунок позовних вимог, а також враховуючи, що відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували факт порушення визначених правилами термінів доставки вантажів за спірними накладними, суд встановив, що сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу нарахована правомірно.

Відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми штрафу до 10 % від суми позову. Позивач щодо задоволення вказаного клопотання заперечив.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом, а не обов'язком суду, та за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, клопотання відповідача обґрунтоване тим, що вказана суму штрафу є надмірно великою; прострочення терміну доставки вантажу не завдало вантажоодержувачу жодних збитків та не вплинуло на його господарську діяльність; вантаж було доставлено вантажоодержувачу без будь-яких втрат чи пошкоджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач і відповідач є господарюючими суб'єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов'язань кореспондується із обов'язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідач, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафу, також посилається на ч. 3 ст. 116 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин. Однак, слід зазначити, що відповідачем не наведено та не обгруновано наявність таких обставин.

Також суд звертає увагу на те, що нарахований за прострочення термінів доставки вантажу штраф, відповідно до статті 116 Статуту, стягується із Залізниці незалежно від наявності збитків та наслідків можливість його зменшення Статутом не передбачено (подібна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 р. у справі № 914/2339/17).

Враховуючи наведене, дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення штрафу за несвоєчасну поставку вантажу, яке міститься у відзиві на позовну заяву, перевіривши всі доводи, які містяться в ньому, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов'язання та розмір штрафу; беручи до уваги те, що відповідач не навів та не довів винятковості обставин, на які він посилався, як на підставу зменшення штрафу до 10 % від заявленої суми, суд вважає, що дане клопотання відповідача є необгрунтованим та не підлягає до задоволення.

Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2347,48 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» задоволити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії Львівська залізниця (79007, м.Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код ВП: 40081195) на користь Акціонерного товариства Рівнеазот (33017, м. Рівне, Рівне-17, ідентифікаційний код 05607824) 156 498,93 грн. штрафу та 2347,48 грн. судового збору.

3. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04.04.2019 р.

Суддя Артимович В.М.