ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2467/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Молодов В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року,

по справі № 916/2467/18

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА»

до відповідача: Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

про стягнення 14 628,48 грн.,

(ухвалене суддею Цісельським О.В. 26.12.18 об 11:00-11:10 год. у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеси, суддя Цісельський О.В., м.Одеса, повний текст складено 02.01.2019 року)

У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», про відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 14 628,48 грн. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15 липня 2016 року з вини гр. ОСОБА_1, при керуванні тролейбусом марки ЮМЗ-Т2.

В зв'язку тим, що гр. ОСОБА_1 на момент ДТП виконував свої трудові обовязки у КП "Одесміськелектротранс", а також враховуючи те, що тролейбус марки "ЮМЗ-Т2", номерний знак 2036, належить КП "Одесміськелектротранс", відповідно, до ст.1172 ЦК України, обовязок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається на КП "Одесміськелектротранс".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26 грудня 2018 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» суму заподіяної шкоди в розмірі 14 628,48 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи встановлено, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 зазнала матеріальної шкоди в сумі 18 910,60 грн., відповідач не довів факт того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного транспортного засобу MAZDA6 д/н НОМЕР_1 та враховуючи приписи чинного Законодавства України, якими встановлено відповідальність особи з відшкодування шкоди, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2018 року по справі №916/2467/18 скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКЕРАЇНА» до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення 14 628,48 грн відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано винесенням рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що жодної заяви провизнання позовних вимог Відповідачем не надавалось. В своєму відзиві КП «Одесміськелектротранс» посилався на недоведеність позивачем своїх вимог, а саме: розміру матеріальної шкоди, а як наслідок відповідач просив суд у задоволені позову відмовити.

Також, апелянт зауважує, що визначення розміру понесених страхових витрат проводилось на підставі Звіту №1173-07-16 від 21.07.2016 року, який складений оцінювачем ОСОБА_3, який має свідоцтво про державну реєстрацію оцінювачів.

Замовником вказаного дослідження було ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», але жодного виклику ані другому учаснику ДТП водію тролейбусу ОСОБА_4, ані КП «Одесьміськелектротранс» не направлялось, хоч є очевидним, що вказані особи є зацікавленими у встановленні розміру понесених збитків. Вказане підтверджується відсутністю в матеріалах справи належного повідомлення зацікавлених осіб про проведення огляду автомобілю та відсутністю підписів на протоколі огляду автотранспорту.

Таким чином скаржник переконаний, що позивач по справі позбавив можливості брати участь у огляді автотранспортного засобу та складані протоколу огляду.

Згідно із ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобовязання із відшкодування збитків не виникає відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Виходячи з наведеного, апелянт звертає увагу на те, що у страхової компанії (нового кредитора) залишається обовязок належним чином підтвердити фактичний розмір завданих збитків, а відповідача (боржника) залишається право заперечувати проти суми зобовязання.

Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» вважає, що Звіт №1173-07-16 від 21.07.2016 року, який складений оцінювачем ОСОБА_3 не може бути належним доказом, який встановлює розмір збитків, тому що єдиним належним доказом для зясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки і техніки, є висновок експерта, складений за наслідками судової експертизи. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Проте такого висновку в матеріалах справи не міститься, а Звіт №1173-07- 16 від 21.07.2016 року складений за відсутності зацікавлених сторін не може служити доказом, який достовірно визначає розмір збитків.

Апелянт переконаний, що суд першої інстанції взагалі не досліджував питання встановлення розміру матеріальної шкоди, не надав належної оцінки діям ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» при проведені оцінки автотранспорту ОСОБА_2, не встановив характер правовідносин між ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» та КГІ «Одесміськєлектротранс» та зробив висновок, який не відповідає дійсним матеріалам справи про визнання позову відповідачем у встановленому законом порядку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі №916/2467/18 за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року та призначено розгляд справи у письмовому провадженні без повідомлення сторін.

22 лютого 2019 року ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з Відзивом, в якому просить суд апеляційну скаргу КП «Одесміськелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року по справі №916/2467/18 за позовом ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна» до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення 14 628,48 грн., залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року без змін.

Відзив мотивовано необґрунтованістю та безпідставністю доводів Відповідача в апеляційній скарзі. Так, Позивач зазначає, що у звязку з відсутністю потреби у виклику Відповідача, технічний огляд пошкодженого КТЗ було проведено без його виклику, що жодним чином не порушує вимог законодавства.

ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна» зазначає, що звіт виконано з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого Постановою КМУ від 10.09.2003р. №1440.

Відповідно, Звіт є дійсним, його положення повністю або частково у судовому або позасудовому не скасовувалися, при цьому обґрунтування Відповідача, наведені в апеляційній скарзі, не є підставою для визнання Звіту неналежним доказом.

Крім того, Відповідач зауважує, що Позивач розраховуючи розмір страхового відшкодування виходив з реальної суми визначеної Звітом. Крім того, пошкодження, що зафіксовані в ОСОБА_5 огляду транспортного засобу від 20.07.2016р., який є у складі Звіту знаходяться у причинно-наслідковому звязку із тими пошкодженнями, що зазначені у Довідці № 97568698 про дорожньо-транспортну пригоду Вих. № 2816у від 15.08.2016р., яка оформлялась за участі працівників Поліції. Задіяних у фіксуванні обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи апеляційну скаргу КП «Одесміськелектротранс», ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна» доходить висновку, що ним не заперечувався факт заподіяння шкоди його працівником ОСОБА_4, проте Відповідач стверджує, що єдиним доказом розміру заподіяних збитків має бути саме висновок експерта, складений за наслідками судової експертизи.

Однак, ні в судовому засіданні, ні в апеляційній скарзі, Відповідач не заявляє клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для можливості спростування суми вартості відновлювального ремонту, а тим самим суми заподіяної шкоди, що ним заперечується.

Оскільки, інших документів, на підставі яких може бути визначено розмір заподіяних збитків не передбачено та таких документів з боку Відповідача не надходило, Відповідач вважає що Звіт, оформлений відповідно до законодавства, є належним доказом.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування №101024382 від 18.09.2015р., згідно якого було застраховано майновий інтерес стосовно володіння, користування та розпорядження наземним транспортним засобом марки «MAZDA 6», державний номерний знак якого ВН4994СЕ.

Відповідно до пункту 7.1.3. вище вказаного договору,страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування на користь страхувальника або його законних представників (вигодо набувача у разі його наявності) в строки та у розмірі відповідно до умов даного договору.

Згідно пункту 11.2.2 договору, в залежності від характеру страхового випадку, розмір страхового відшкодування визначається з врахуванням наступного: у разі пошкодження ТЗ та/або ДО в межах страхової суми в розмірі вартості відновлювальних ремонтних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, за вирахуванням франшизи та врахування зносу для ТЗ, що розрахований Страховиком відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України з Фондом державного майна України від 24.11.2003р. за № 1074/8395 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009р. №1335/5/1159.

15 липня 2016 року Страхувальник повідомив позивача про страховий випадок з застрахованим ТЗ, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 15 липня 2016 року в м. Одеса на вул.. Івановський переїзд.

Обставини випадку свідчать, що 15 липня 2016 року гр. ОСОБА_1, керуючи тролейбусом марки ЮМЗ-Т2, номерний знак 2036, порушивши ПДР України, здійснив зіткнення з застрахованим ТЗ, спричинивши механічні пошкодження останньому.

Громадянин ОСОБА_1 на момент ДТП виконував свої трудові обовязки у КП "Одесміськелектротранс", тролейбус марки "ЮМЗ-Т2", номерний знак 2036, належить КП "Одесміськелектротранс".

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2016р. у справі №521/13095/16-п, ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУ про АП.

Для досудового врегулювання спору, 27 лютого 2018 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування №1595.

Проте, листом №К19/2-359 від 19.03.2018р., відповідач повідомив позивача, що його цивільна відповідальність застрахована в ПрАТ СК Провідна.

Листом № 17-10/7136 від 20.06.2017 р., ПрАТ "СК "Провідна" повідомила позивача, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача на час експлуатації тролейбуса марки "ЮМЗ-Т2", номерний знак 2036, в них не була застрахована.

З платіжного доручення №63407 від 07.09.2016 року вбачається, що ПрАТ «ГРАВЕ УКРАЇНА» здійснено страхове відшкодування на користь громадянки ОСОБА_2 згідно Страхового акту №101024382 (а.с.18)

02.07.2018р. позивач повторно звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди (вих.№5363), але на дату подання цієї позовної заяви, в досудовому порядку, відповідач заподіяну шкоду позивачу не відшкодував.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Матеріали справи містять Звіт №1173-07-16 від 21.07.2016 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, власник ОСОБА_2

Згідно зазначеного Звіту вартість матеріальної шкоди, визначеної з використанням витратного підходу, яку спричинено власнику автомобілю, становить 18910,60 грн. а.с.21-25

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013р. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: - протиправної поведінки, - збитків, - причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, - вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За змістом ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 зазнала матеріальної шкоди в сумі 18 910,60 грн., при цьому відповідач не довів факт того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного транспортного засобу MAZDA6 д/н НОМЕР_1.

Отже, враховуючи приписи чинного Законодавства України, якими встановлено відповідальність особи з відшкодування шкоди, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу MAZDA6 д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 15.07.2016р., з врахуванням висновку №1173-07-16, дорівнює його 18 910,60 грн.

Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, фактично стосуються розміру збитків, який на його думку не доведений, тому судова колегія вважає за необхідне надати правову оцінку таким доводам.

Так, в підтвердження завданої шкоди позивач посилається на Звіт №1173-07-16 від 21.07.2016 року, який складений оцінювачем ОСОБА_3

Зазначений звіт виконано з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого Постановою КМУ від 10.09.2003р. №1440. Звіт є дійсним, в судовому порядку не оскаржувався.

Судова колегія зауважує, що проведення технічного огляду пошкодженого КТЗ без виклику винної особи не порушує вимог законодавства.

Крім того, пошкодження, що зафіксовані в ОСОБА_5 огляду транспортного засобу від 20.07.2016р., який є у складі Звіту знаходяться у причинно-наслідковому звязку із тими пошкодженнями, що зазначені у Довідці № 97568698 про дорожньо-транспортну пригоду Вих. № 2816у від 15.08.2016р., яка оформлялась за участі працівників Поліції, які були залучені до фіксування обставин дорожньо-транспортної пригоди.

До того ж, відповідачем не заявлялось клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для можливості спростування суми вартості відновлювального ремонту.

Таким чином, доводи апелянта про те, що Звіт №1173-07-16 від 21.07.2016 року не може бути належним доказом, який встановлює розмір збитків, не підтверджується належними доказами, відповідачем не спростовано суму завданої шкоди, не надано свого розрахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку шкоди приведеного позивачем в позовній заяві та неспростованого відповідачем, з врахуванням п.10.11 загальної частини договору страхування для розрахунку розміру страхового відшкодування, розмір заподіяної шкоди складає:

18 910,60 грн. (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAZDA6 д/н НОМЕР_1) * часткова виплата (виплата до 80%) = 15 128,48 грн. 500,00 грн. (франшиза, згідно п.1.6. основної частини договору страхування) = 14 628,48 грн., у звязку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача сума шкоди в сумі 14 628,48 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду першої інстанції, наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення містить висновки, які визнаються судовою колегією законними та обґрунтованими.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року у справі №916/2467/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 року у справі №916/2467/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_7
ОСОБА_8