У Х В А Л А

08 квітня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/150/19

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Ткач І.В, розглянувши у підготовчому засіданні матеріали справи

за позовом заступника військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі:

Позивача 1: Міністерства оборони України;

Позивача 2: Остерської квартирно-експлуатаційної частини;

До відповідача: фізичної особи-підприємця Чеплієвської Анжеліки Павлівни

Про зобов'язання звільнити орендоване приміщення.

За участю представників сторін:

Від позивачів: 1. Не з'явився. 2. Гоголаурі М.Г. за довіреністю.

Від відповідача: Павленко А.В., адвокат, ордер від 05.03.2019.

В розгляді справи приймав участь заступник військового прокурора Деснянського гарнізону Гелета О.О.

У лютому 2019 заступник військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Остерської квартирно-експлуатаційної частини звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи-підприємця Чеплієвської Анжеліки Павлівни про зобов'язання не пізніше 3 робочих днів після набрання рішенням законної сили звільнити нежитлове приміщення будівлі 1/507 загальною площею 37 кв.м. за адресою: стм. Десна Козелецький район, Чернігівська область, військове містечко №1 та повернути його балансоутримувачу - Остерській КЕЧ району за актом приймання-передачі.

Позов обґрунтовано закінченням 25.07.2018 дії договору оренди нерухомого військового майна від 21.07.2000 №122/2000, не поверненням орендованого майна з оренди станом на 12.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.03.2019.

Відповідач позов не визнав. Вважає договір оренди поновленим на строк, який був раніше встановлений цим договором, тобто до 23.07.2021 і відсутні правові підстави для звільнення орендарем приміщення. Остерська КЕЧ району після спливу формального строку дії договору оренди виставляє рахунки на сплату орендної плати та комунальних платежів які своєчасно сплачуються відповідачем. Зазначає, що участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді судового спору. Вважає, що саме у даному випадку відсутні будь - які підстави подання позову саме заступником прокурора Деснянського гарнізону, який заявляючи про начебто неналежне здійснення своїх повноважень Остерської КЕЧ району по захисту інтересів держави не надав жодного належного доказу на підтвердження цього. Просить винести ухвалу про залишення позову без розгляду.

Під час проведення підготовчого засідання 19.03.2019 представником відповідача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду з підстав відсутності обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Остерською КЕЧ району, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів; не зазначенням у позовній заяві які саме права та інтереси порушено і яким чином подання позову заступником військового прокурора Деснянського гарнізону відновить дані права та інтереси. Вказує також і на те, що в складі Міністерства Оборони України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України також є юридичні служби.

Протокольною ухвалою від 19.03.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 27.03.2019, а ухвалою від 27.03.2019 оголошено перерву до 08.04.2019 та зобов'язано заступника прокурора Деснянського гарнізону надати суду докази, зокрема, щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів, спричиненої шкоди Міністерству оборони України внаслідок неповернення з оренди нерухомого майна.

Вислухавши пояснення представників сторін щодо заявленого клопотання суд приходить до висновку про його задоволення з урахуванням такого.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьої - п'ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу (справа "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35).

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 N 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Отже, виключними випадками за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки у їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" шкодою, яка спричиняється Міністерству оборони України внаслідок неповернення з оренди нерухомого військового майна відповідачем, потребою у використанні орендованого приміщення для навчального центру. Однак належних та достатніх доказів на підтвердження спричинення такої шкоди Міністерству оборони України, не надав, у тому числі і на вимогу ухвали суду.

Разом із тим, в матеріалах справи наявні докази про відсутність такої шкоди, що підтверджується: оплатою відповідачем рахунків по орендній платі та комунальних платежах після 25.07.2018, підписаними представниками орендодавця та орендаря актами взаєморозрахунків станом на 01.01.2019 та 25.02.2019 якими підтверджується відсутність заборгованості відповідача за оренду спірним приміщенням. Листом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07.09.2018 підтверджується, що до Узагальненого переліку нерухомого військового майна, яке без заподіяння шкоди бойовій та мобілізаційній готовності військ пропонується для передачі в оренду уповноваженими органами військового управління в Міністерстві оборони та Збройних Силах України, який затверджено Міністром оборони України 30.03.2007, включено і нежитлові приміщення КПП площею 37,0 кв.м., буд. 507, в/м №1, смт. Десна Козелецького району Чернігівської області.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

На думку прокурора про неналежне здійснення позивачами відповідних повноважень підтверджується тим, що 25.07.2018 закінчилась дія договору оренди нерухомого військового майна №122/2000 від 21.07.2000 - нежитлового приміщення загальною площею 37 кв.м. в будівлі №1/507 КПП смт. Десна, що знаходиться на балансі (обліку) Остерської КЕЧ району. Незважаючи на це станом на 12.02.2019 майно з оренди до Остерської КЕЧ району не повернуте. Міністерство оборони України в особі Остерської КЕЧ району належним чином не виконує свої обов'язки щодо повернення військового майна з оренди, заходи щодо захисту інтересів держави при реальному їх порушенні не вживає, позовну роботу, спрямовану на повернення військового майна, не здійснює, позов до суду про зобов'язання звільнити орендоване приміщення не подало.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

До позовної заяви прокурором додано договір оренди нежитлових приміщень розташованих на території військового містечка №1 в Деснянському гарнізоні №122/2000 від 21.07.2000 за умовами якого Міністерство оборони України передало в строкове платне користування відповідачу нежитлові приміщення загальною площею 37 кв.м. в будівлі №1/507 в смт. Десна, що знаходиться на балансі (обліку) Остерської КЕЧ району.

Додатковою угодою від 31.07.2006 договір укладено у новій редакції. Зокрема, орендодавцем нерухомого майна є Остерська КЕЧ.

Додатковою угодою до вказаного договору від 26.07.2015, укладеною між Остерською КЕЧ району (орендодавець) та відповідачем (орендар) договір укладено терміном на три роки з 26.07.2015 до 24.07.2018 включно.

Заявою від 22.06.2018 орендар звертався до орендодавця - Остерської КЕЧ району, з проханням продовжити строк дії договору оренди шляхом його укладення на новий термін відповідно до чинного законодавства.

Листом від 24.07.2018 Остерська КЕЧ району повідомила відповідача про неможливість продовження терміну дії договору в зв'язку з необхідністю застосування вказаного приміщення у повсякденній діяльності навчального центру.

А вже листом від 15.08.2019 військовий прокурор Деснянськогго гарнізону, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, запропонував Остерській КЕЧ району надати належним чином завірені копії всіх документів, що стосуються оренди спірного приміщення.

Листом від 07.09.2018 Остерська КЕЧ району, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, надала прокурору договір та іншу докази, на підставі яких прокурором було підготовлено позовну заяву від 12.02.2019 та подано її до суду.

У вказаній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Остерською КЕЧ району, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності до основних завдань якої відповідно до п.3.8, 3.9 Положення про Остерську КЕЧ району, відноситься ведення претензійної та позовної роботи, представництво та захист Остерської КЕЧ району, а також Міністерства оборони України відповідно до встановленого порядку, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави. Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем 2 заходів з метою повернення орендованого майна.

Так, у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про вжиття саме позивачем 2 заходів з метою повернення орендованого майна. Зокрема, листами від 04.06.2018, 24.07.2018, 30.07.2018 Остерська КЕЧ району повідомила відповідача про те, що не може продовжити дію договору оренди в зв'язку виникненням необхідності у застосуванні орендованого приміщення в повсякденній діяльності навчального центру; листом від 08.08.2018 повідомила відповідача про те, що не заперечує щодо доступу відповідача до орендованого приміщення для можливості вивезення майна та складання акта передачі у зв'язку з закінченням терміну дії договору. Листом від 18.12.2018 Остерська КЕЧ району запропонувала відповідачу терміново звільнити нежитлове приміщення КПП від особистого майна та демонтувати обладнання в термін до 21.12.2018, а листом від 19.12.2018 присила прибути відповідача 21.12.2018 для вивільнення приміщення та складення акта приймання передачі. 09.08.2018 позивачем 2 складено акт про неприбуття відповідача у назначений час для вивільнення орендованого приміщення, а 12.02.2019 акт інвентаризації нерухомого віськового майна про те, що приміщення під розміщення буфету та магазину непродовольчих товарів ФОП Чеплієвської А.П. актом прийому передачі до Остерської КЕЧ району не передані.

Сама по собі обставина не звернення орендодавця - позивача 2 з позовом протягом певного періоду, не свідчить про неналежне виконання останнім своїх функцій із захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як Міністерство оборони України так і Остерська КЕЧ району відповідно до положень чинного законодавства наділені правом і мають можливість самостійно вирішувати питання по захисту інтересів держави у т.ч. шляхом звернення до суду.

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору, отже прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

За таких обставин, враховуючи відсутність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Питання щодо повернення судового збору судом не розглядається, оскільки відсутнє відповідне клопотання.

Керуючись ст. 185, 226, 232-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позов заступника військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Остерської квартирно-експлуатаційної частини району до відповідача - фізичної особи-підприємця Чеплієвської Анжеліки Павлівни про зобов'язання звільнити орендоване приміщення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 11.04.2019

Суддя Ю.В.Федоренко