АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1726/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Безпалюк А.В.

за участю представників учасників справи:

від ФОП Грицик О.А. - адвокат Криворучко В.О.

від Департаменту муніципальної безпеки ОМР - Бернатович Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Грицик Ольги Аркадіївни

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018

по справі №916/1726/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Грицик Ольги Аркадіївни

до 1) Департаменту Муніципальної безпеки Одеської міської ради

2) Комунальної установи „Муніципальна варта"

3) Виконавчого комітету Одеської міської ради

про стягнення 16 250,00 грн. та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 Фізична особа-підприємець Грицик Ольга Аркадіївна (далі - ФОП Грицик О.А.) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Департаменту Муніципальної безпеки Одеської міської ради, Комунальної установи „Муніципальна варта" та Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просила стягнути з відповідачів солідарно за рахунок бюджетних асигнувань на користь Грицик Ольги Аркадіївни заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 16 250,00 грн. та зобов'язати Комунальну установу „Муніципальна варта" встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркери), з яких вони були демонтовані у кількості двадцяти п'яти штук, а також стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона на законних підставах здійснює діяльність з надання населенню послуг з паркування автомобілів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34. Зазначене твердження ґрунтується на тому, що 28.02.2013 р. між КП „Одестранспарксервіс" та ФОП Багіровим А.Б. був укладений договір балансоутримання місць для паркування з0агальною площею 900 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34, після чого ФОП Багіров А.Б. узгодив розміщення на місцях для паркування фізичних перешкод (юніпаркерів) у кількості 25 штук. Як зазначає позивач, 20.01.2015 р. між КП „Одестранспарксервіс" та ФОП Грицик О.А. було також укладено договір балансоутримання вищевказаних місць для паркування і в результаті укладення з ФОП Багіровим А.Б. 21.01.2015 р. договору№1 прийнято встановлені юніпаркери на місцях для паркування та компенсовано ФОП Багірову А.Б. їх вартість у сумі 16 250грн, таким чином, позивач зазначає, що вказані юніпаркери є власністю ФОП Грицик О.А. Між тим, 24.10.2017 р. на підставі, як вважає позивач, протиправного рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради уповноваженими особами КП „Муніципальна охорона" було здійснено демонтаж та вивезення у невідомому напрямку 25 юніпаркерів, чим завдано шкоди позивачу у розмірі вартості 25 юніпаркерів, що складає 16250 грн. Як зазначає позивач, протиправність рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради встановлена рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018 р. по справі №815/749/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 у позові відмовлено у повному обсязі.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на рішення Окружного адміністративного суду від 23.05.2018 р. по справі №815/749/18 зазначив, що при розгляді даної господарської справи є встановленою протиправна поведінка відповідача - Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, між тим згідно до приписів ст. 1173 Цивільного кодексу України, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір) та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, як відзначено судом першої інстанції, в підтвердження розміру шкоди позивачем надано до матеріалів справи договір від 21.01.2015 р. №1, за предметом якого ФОП Багіров А.Б. відмовився від свого права на експлуатацію місць паркування транспортних засобів загальною площею 900 кв.м, що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 на користь ФОП Грицик О.А. та передав елементи благоустрою місць для паркування транспортних засобів, а саме встановлені юніпаркери в кількості 25 шт. по 650 грн кожний, а ФОП Грицик О.А. компенсує ФОП Багірову А.Б. вартість елементів благоустрою у сумі 16 250грн (п.1.1. Договору).

Між тим, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів з яких можна зробити висновок, що сума заявленої шкоди, у розмірі вартості 25 юніпаркерів відповідає розміру демонтованих засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34. Оскільки за даними акту демонтованого обладнання від 24.10.2017р. за адресою Левітана, 34 було демонтовано 20 засобів обмеження руху, а не 25, як зазначає позивач, при цьому Господарським судом Одеської області зазначено, що позивачем не спростовано чинність даного акту та не надано будь-яких доказів в обґрунтування твердження позивача щодо наявності встановлених 25 юніпаркерів.

Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтований розмір заявленої шкоди та наявність юридично значимого безпосереднього причинного зв'язку між протиправним рішенням Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, яке створило можливість завдання шкоди (збитків) позивачу та завданими позивачу збитків, тобто безпосередній причинний зв'язок, що виключає цивільно-правову відповідальність Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Щодо вимог заявлених до Комунальної установи „Муніципальна варта", місцевим господарським судом зазначено, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу, який підтверджував би протиправну поведінку у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності Комунальної установи „Муніципальна варта", оскільки дана установа є лише виконавцем рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, та будь-яких самостійних рішень не приймала та згідно до своїх повноважень не мала права перевіряти правомірність наданих їй доручень. При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. по справі №815/749/18 було визнано протиправним лише рішення та дії щодо прийняття даного рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, а не Комунальної установи „Муніципальна варта".

Відносно вимог, заявлених до Виконавчого комітету Одеської міської ради, судом першої інстанції зазначено, що лише приналежність Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради до структурних підрозділів Виконавчого комітету Одеської міської ради не є доказом протиправної поведінки даного відповідача, доведення якої є обов'язком позивача при заявленні позову на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України. При цьому, оскільки судом встановлено не доведення позивачем наявності шкоди у розмірі 16 250 грн., місцевим господарським судом також відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 16 250 грн.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду першої інстанції, позовні вимоги ФОП Грицик О.А. такими що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Не погодившись з даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулась ФОП Грицик О.А. з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 та прийняти нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та комунальної установи «Муніципальна варта» солідарно на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 16250 грн. та зобов'язати комунальну установу «Муніципальна варта» встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркери), з яких вони були демонтовані у кількості 25 штук.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так апелянт стверджує, що приймаючи оскаржуване рішення, суд зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів, з яких можна зробити висновок, що сума заявленої шкоди у розмірі вартості 25 юніпаркерів відповідає розміру демонтованих засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), оскільки за даними акту демонтованого обладнання було демонтовано 20 засобів обмеження руху, а не 25, як зазначає позивач.

Однак, на думку апелянта, суд не врахував, що акт демонтованого обладнання від 24.10.2017 року, де зазначено про демонтаж лише двадцяти юніпаркерів, складено лише робітниками інспекції благоустрою міста управління благоустрою та екологічної безпеки Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради. Даний документ не може бути належним доказом того, що замість двадцяти п'яти юніпаркерів було демонтовано двадцять, оскільки акт не підписано позивачем, а містить підписи лише посадових осіб відповідачів.

Як стверджує апелянт, на підтвердження факту здійснення господарської операції, а саме купівлі-продажу елементів благоустрою (юніпаркерів), а також їх кількості в матеріалах справи наявна копія договору №1 від 21.01.2015 року укладеного ФОП Грицик Ольгою Аркадіївною з ФОП Багіровим Артуром Багіровичем. Даний договір містить відомості про господарську операцію між суб'єктами господарської діяльності, тому відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом. При цьому жодного доводу, який би вказував на несправедливість ринкової вартості придбаних позивачем юніпаркерів, відповідачами до матеріалів справи не надано.

Окремо апелянт відзначає, що ФОП Грицик O.A. купила юніпаркери вже встановлені на відповідні місця.

Як відзначає апелянт, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які підтверджують, що сума шкоди дорівнює сумі отриманих за Договором №1 від 21.01.2015 р. юніпаркерів від Багірова А.Б., оскільки зі змісту даного договору не вбачається, що отримані юніпаркери були встановлені за якоюсь схемою або на відповідних узгоджених у встановленому порядку місцях для паркування.

Проте, як вважає апелянт, суд не врахував, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 року по справі №815/749/18, яке набрало законної сили, встановлено факт законності встановлення юніпаркерів.

Жодних доказів, як стверджує скаржник, на спростування обставин встановлених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 року по справі №815/749/18 інші відповідачі по справі не надати.

Таким чином, на думку апелянта, висновок суду в оскаржуваному рішенні про те, що позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які підтверджують, що сума шкоди дорівнює сумі отриманих за Договором №1 від 21.01.2015 р. юніпаркерів від Багірова А.Б., оскільки зі змісту даного договору не вбачається, що отримані юніпаркери були встановлені за якоюсь схемою або на відповідних узгоджених у встановленому порядку місцях для паркування, не відповідає дійсності.

Також, за твердженням апелянта, в оскаржуваному рішенні суд зауважив, що за змістом Договору №1 від 21.01.2015 р. ФОП Грицик О.А. були передані саме юніпаркери у кількості 25 штук, а не майнові права, пов'язані з погодженням їх розміщення на місцях для паркування. Такий висновок суду, на думку апелянта, свідчить лише про те, що суд не ознайомлювався з наявною в матеріалах справи копією Договору №1 від 21.01.2015 р. відповідно до п. 1.1. якого ФОП Багіров А.Б. відмовляється від свого права на експлуатацію місць паркування транспортних засобів загальною площею 900.00 м2. що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана. 34 на користь ФОП Грипик O.A. та передає елементи благоустрою місць для паркування транспортних засобів, а саме - встановлені юніпаркери в кількості 25 шт. по 650 грн. кожний, а ФОП Грицик компенсує вартість елементів благоустрою в сумі 16 250,00 грн. Окрім того, в п. 1.2. вказаного Договору передбачено, що разом із елементами благоустрою місць паркування транспортних засобів передається відповідна документація щодо організації парковки та погодження схеми майданчика для паркування транспортних засобів.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності Комунальної установи «Муніципальна варта» апелянт зазначає, що рішенням Одеської міської ради від 29.06.2017 року №225 визначено, що Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради, зокрема, направляє або вручає власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 цього рішення елементи, приписи щодо самостійного здійснення заходів з їх демонтажу та приведення об'єктів благоустрою в первісний стан у строк до 10-ти днів. Адвокатом позивача Криворучко В.О. було направлено адвокатський запит №8 03/17 від 03.11.2018 року, у якому, зокрема, вимагалось надати копію припису щодо усунення порушень, а також копії документів, що свідчать про отримання вказаного припису фізичною особою-підприємцем Грицик O.A. У відповідь на адвокатський запит Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради копію припису не надав та листом від 13.11.2017 року №01.1-16/1846 повідомив, що на виконання вищезазначеного рішення адреса по вул. Левітана, 34 була включена до плану робіт з демонтажу, який погоджено з заступником Одеського міського голови. Окрім того Одеський окружний адміністративний суд у рішенні від 23.05.2018 року по справі №815/749/18 встановлено, що жодного припису щодо усунення порушень відносно позивача Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради не складалося.

Таким чином, апелянт вважає, що демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою (юніпаркерів), було проведено КУ «Муніципальна варта» з порушенням вимог законодавства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1726/18 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Грицик Ольги Аркадіївни на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 призначено справу до розгляду на 14.03.2019.

27.02.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Виконавчого комітету Одеської міської ради в якому останній просить рішення господарського суду Одеської області від 26.12.2018 у справі №916/1726/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В свої запереченнях відповідач зазначає, що не погоджується з викладеним у апеляційній скарзі твердженням стосовно того, що комунальною установою «Муніципальна варта» було демонтовано саме 25 юніпаркерів. Адже, за даними акту демонтованого обладнання від 24.10.2017 р. за адресою: вул. Левітана, 34 було демонтовано 20 засобів обмеження руху. Так, як вважає відповідач, апелянтом ані в суді першої інстанції, ані під час подачі апеляційної скарги не надано жодних доказів, які б спростовували чинність даного акту.

До того ж, на переконання відповідача, наданий позивачем на підтвердження факту здійснення господарської операції, договір купівлі-продажу елементів благоустрою (юніпаркерів), укладений між ФОП Грицик Ольгою Аркадіївною та ФОП Багіровим Артуром Багіровичем за своїм правовим змістом не є первинним обліковим документом, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не може підтверджувати факт передачі вказаного майна на баланс позивача.

Відповідач також відзначає, що позивач стверджує, що виконавчий комітет Одеської міської ради не надав жодного доказу, який би вказував на несправедливість ринкової вартості придбаних юніпаркерів. Проте, так як ФОП Грицик Ольга Аркадіївна подала позов про стягнення заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 16 250,00 грн. то саме на неї покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу місцевого самоврядування та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

04.03.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунальної установи „Муніципальна варта", проте, вказаний відзив не підписаний представником відповідача про що відділом документообігу (канцелярія) Південно-західного апеляційного господарського суду складено Акт від 04.03.2019 №916/1726/18.

14.03.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Департаменту муніципальної безпеки ОМР в якому відповідач просить рішення господарського суду Одеської області від 26.12.2019 у справі №916/1726/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В своїх запереченнях відповідач зазначає, що не погоджується з ствердженням апелянта, щодо демонтованих комунальною установою «Муніципальна варта» саме 25-ти юніпаркерів, оскільки, згідно акту демонтованого обладнання від 24.10.2017р. за адресою: вул. Левітана, 34, було демонтовано 20 засобів обмеження руху.

До того ж відповідач зазначає, що у позові ФОП Грицик Ольга Аркадіївна посилається на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі №815/749/18, яким задоволено позов ФОП Грицик Ольга Аркадіївна, проте, єдиною підставою для задоволення вказаного позову стало те, що адміністративним судом встановлено, що процедура здійснення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (в даному випадку - юніпаркерів), яка встановлена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради, порушена.

За твердженням відповідача, Одеським окружним адміністративним судом не встановлювався факт законності встановлення засобів обмеження руху. Вищевказаним судом встановлювався факт визнання незаконними рішення Департаменту про включення адреси: вул. Левітана, 34, до плану робіт з демонтажу засобів обмеження руху, який погоджено заступником Одеського міського голови.

Крім того відповідач відзначає, що єдиним документом, у якому міститься посилання на вартість встановлених юніпаркерів у кількості 25 шт. по 650 грн. кожний є договір від 21 січня 2015 року № 1. Однак, вказаний договір не є первинним обліковим документом, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" , який відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції.

Також, за твердженням відповідача, апелянтом в супереч ч.1 ст.74 ГПК України, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не доведено відомостей стосовно придбання зазначених юніпаркерів ФОП Грицик O.A. та їх справедливої ринкової вартості.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019 у справі №916/1726/18 оголошено перерву до 11.04.2019 о 10:00.

21.03.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Комунальної установи „Муніципальна варта" в якому відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В своїх запереченнях відповідач стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення врахував вимоги позивача та надав їм належної оцінки.

Відповідач вважає необґрунтованими посилання апелянта на рішення Одеського окружного адміністративного суду, оскільки судом не було встановлено факт законності встановлення спірних юніпаркерів за дозволом, а саме позивачем не вказані документи з фактичним розташуванням та розмежуванням паркувальних місць за позивачем.

Щодо вартості спірних юніпаркерів, відповідач вважає, що наданий позивачем договір укладений між ФОП Грицик O.A. та ФОП Багіровим А.Б. не є належним доказом по справи, оскільки з його змісту неможливо встановити чи дійсно була здійснена позивачеві передача спірного майна та чи проведено позивачем компенсацію вартості майна. До того ж, на думку відповідача, договір за своїм правовим змістом не є первинним документом та не може підтверджувати факт передачі майна на баланс позивача.

11.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив від позивача в якому остання зазначає, що Одеським окружним адміністративним судом було встановлення законність встановлення юніпаркерів, а також їх вартість.

З приводу заперечень відповідача про те, що договір укладений між ФОП Грицик O.A. та ФОП Багіровим А.Б. не є первинним документом, позивач відзначає, що даний договір містить відомості про господарську операцію між суб'єктами господарської діяльності, а тому відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом.

При цього позивачем відзначено, що вона погоджується із твердженням відповідача про те, що одночасне заявлення вимог про відшкодування шкоди в натурі шляхом передання речей того ж роду і такої ж якості та відшкодування завданих збитків у повному обсязі є неприпустимим та неспіврозмірним із розміром завданих збитків.

Проте, як вважає позивач відповідач невірно трактує позовні вимоги позивача. Так посилаючись на приписи ст.ст. 1166, 1192 ЦК України позивач зазначає, що суд за вибором позивача може зобов'язати винних осіб повернути демонтовані юніпаркери в натурі або здійснити відшкодування їх вартості, а також встановити юніпаркери на місця, з яких вони демонтовані, або компенсувати позивачу вартість такого встановлення.

У судовому засіданні від 11.04.2019 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник Департаменту муніципальної безпеки ОМР надав пояснення відповідно до яких не погоджується із доводами апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші повноважні представники учасників справи у судове засідання не з'явились, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Грицик Ольги Аркадіївни не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 28.02.2013 між КП «Одестранспарксервіс» (уповноважена особа) та фізичною особою-підприємцем Багіровим А.Б. (оператор) укладено договір балансоутримання місць для паркування за умовами якого уповноважена особа надає право оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведена автостоянка) загальною площею 900,00 кв.м., що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34.

20.01.2015 між КП «Одестранспарксервіс» (уповноважена особа) та фізичною особою-підприємцем Грицик О.А. (оператор) укладено договір балансоутримання місць для паркування за умовами якого уповноважена особа надає право оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведена автостоянка) загальною площею 900,00 кв.м., що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34.

Згідно з п. 2.3.2. договору оператор зобов'язаний здійснювати облаштування місць для паркування дорожніми знаками, наносити розмітку відповідно до затвердженої схеми розміщення майданчика для паркування.

Додатковою угодою до договору від 20.01.2015 сторонами, зокрема, погоджено продовження строків дії договору до 31.12.2017.

У відповідності до договору №1 від 21.01.2015 укладеного між фізичною особою-підприємцем Багіровим А.Б. (сторона-1) та фізичною особою-підприємцем Грицик О.А. (сторона-2) сторона-1 відмовляється від свого права на експлуатацію місць паркування транспортних засобів загальною площею 900,00 кв.м., що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 (паркувальний майданчик) на користь сторони-2 та передає елементи благоустрою місць для паркування транспортних засобів, а саме встановлені юніпаркери в кількості 25 шт. по 650 грн. кожний, а сторона-2 компенсує стороні-1 вартість елементів благоустрою у сумі 16250,0 грн. (650 грн. * 25 шт).

Згідно з п. 1.2. даного договору разом із елементами благоустрою місць паркування транспортних засобів передається відповідна документація щодо організації парковки та погодження схеми майданчика для паркування транспортних засобів.

Пунктами 3.1. - 3.3. договору визначено, що предмет договору вважається переданим в момент підписання договору, що звільняє сторони від необхідності складання відповідного акту приймання-передачі. Даний договір має змішану правову природу і в частині передачі елементів благоустрою (юніпаркери) вважається договором купівлі-продажу у зв'язку з чим з моменту підписання цього договору сторона-2 набуває на них права власності. Сума компенсації елементів благоустрою. Визначених п.1.1. цього договору передана стороною-2 стороні-1 до підписання договору.

У листі Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради від 05.10.2017 №01117/729 на ім'я В.о. директора КП «Муніципальна охорона» зазначено, що на виконання п.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №255 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості (лежачі поліцейські), технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту та території міст Одеси» департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради повідомляє наступне. Прошу вас направити демонтажну групу 06.10.2017 року о 8:00, точка збору провулок Покровський, 5. Заплановано проведення демонтажних робіт, зокрема, по вул. Левітана,34.

Приписом Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради від 21.10.2017 запропоновано відповідно до рішення №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху на території м. Одеси» та узгодженого Переліку елементів на демонтаж з заступником міського голови, провести демонтаж юніпаркерів за адресою вул. Левітана,34.

У листі від 23.10.2017 №011-17/779 Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради просив В.о. директора КП «Муніципальна охорона» направити демонтажну групу 24.10.2017 року о 8:00, точка збору провулок Покровський, 5. Заплановано проведення демонтажних робіт, зокрема, по вул. Левітана,34.

24.10.2017 працівниками Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради складено Акт демонтованого обладнання, зокрема, за адресою Левітана,34 у кількості 20 штук (заплановано 25).

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач послався на те, що на підставі протиправного рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради уповноваженими особами КП „Муніципальна охорона" було здійснено демонтаж 25 юніпаркерів, чим завдано позивачеві шкоду у розмірі 16250 грн.

За твердженням позивача, протиправність рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради встановлена рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018 р. по справі №815/749/18.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018 р. по справі №815/749/18 було частково задоволено позовні вимоги ФОП Грицик О.А., визнано протиправним рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови; визнано протиправними дії Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, щодо прийняття рішення, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови та стягнуто з відповідача судовий збір, в задоволенні решти позовних вимог було судом відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ФОП Грицик О.А. Окружний адміністративний суд виходив з того, що відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року "Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси" та Правил благоустрою території міста Одеси процедура здійснення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (в даному випадку - юніпаркерів), яка встановлена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради передбачає складення та направлення власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 рішення елементи, приписи щодо самостійного здійснення заходів з їх демонтажу та приведення об'єктів благоустрою в первісний стан у строк до 10-ти днів.

Разом з тим, судом встановлено, що Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради в порушення вимог вищезазначеного рішення жодного припису відносно ФОП Грицик О.А. складено не було.

Отже, з урахуванням наведених обставин Окружний адміністративний суд дійшов висновку, що рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови, а також дії відповідача щодо прийняття зазначеного рішення, є такими, що прийняті (вчинені) не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому мають бути визнані судом протиправними.

Судова колегія також наголошує, що позовні вимоги ФОП Грицик О.А. про зобов'язання Департамент Муніципальної безпеки Одеської міської ради встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), з яких вони були демонтовані у кількості двадцяти п'яти штук та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ФОП Грицик О.А. заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 16 250,00 грн. були предметом розгляду Одеського окружного адміністративного суду, за результатами розгляду яких судом визнано, що вони не підлягають до задоволення, оскільки безпосередньо демонтаж засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 було здійснено уповноваженими особами комунального підприємства «Муніципальна охорона», а не уповноваженими особами Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Приймаючи оскаржуване рішення Господарський суд Одеської області, з урахуванням наведеного, дійшов висновку про встановлення факту протиправної поведінки відповідача - Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, між тим зазначив, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтований розмір заявленої шкоди та наявність юридично значимого безпосереднього причинного зв'язку між протиправним рішенням Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, яке створило можливість завдання шкоди (збитків) позивачу та завданими позивачу збитків, тобто безпосередній причинний зв'язок, що виключає цивільно-правову відповідальність Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради

Щодо вимог заявлених до Комунальної установи „Муніципальна варта" суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу, який підтверджував би протиправну поведінку у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності останньої.

Відносно вимог, заявлених до Виконавчого комітету Одеської міської ради, судом першої інстанції зазначено, що лише приналежність Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради до структурних підрозділів Виконавчого комітету Одеської міської ради не є доказом протиправної поведінки даного відповідача.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантується право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У цивільному праві під шкодою розуміється пошкодження чи знищення суб'єктивного цивільного права, блага чи інтересу.

Відшкодування матеріальної шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Норма ст.56 Конституції України реалізується за допомогою приписів статті 1173 Цивільного кодексу України, якою закріплено спеціальний порядок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Згідно із ч.1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст. 1173 Цивільного кодексу України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; розміру шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

У ст. 1173 Цивільного кодексу України на відміну від загальних елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для наявності підстав для стягнення шкоди, виключено наявність вини як елемент складу цивільного правопорушення.

Тобто необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є: факт неправомірних дій цього державного органу; наявність шкоди; причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст.1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини), спеціальна норма ст.1173 ЦК України допускає обґрунтованість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів, тобто за наявності трьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, збитків та їх розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Позивачу необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

За умови відсутності вказаних елементів правопорушення, цивільно-правова відповідальність держави у вигляді відшкодування шкоди не настає.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так колегія суддів відзначає, що рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018 р. по справі №815/749/18 встановлено факт протиправності рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, яке викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови, а також дій відповідача щодо прийняття зазначеного рішення.

Разом з цим, позивачем на підтвердження розміру завданої шкоди надано до матеріалів справи договір від 21.01.2015 р. №1, за умовами якого ФОП Багіров А.Б. відмовився від свого права на експлуатацію місць паркування транспортних засобів загальною площею 900 кв.м, що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 на користь ФОП Грицик О.А. та передав елементи благоустрою місць для паркування транспортних засобів, а саме встановлені юніпаркери в кількості 25 шт. по 650 грн. кожний, а ФОП Грицик О.А. компенсує ФОП Багірову А.Б. вартість елементів благоустрою у сумі 16 250 грн.

На думку позивача, вказаний договір є первинним документом, який підтверджу вартість демонтованих юніпаркерів.

За приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських опера-цій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів встановлені п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.12.2015 №21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що наданий позивачем в обґрунтування вартості демонтованих юніпаркерів договір від 21.01.2015 р. №1 не є первинним документом та не може бути належним доказом на підтвердження дійсної вартості юніпаркерів.

Колегія суддів також відзначає, що позивам не надано, та відповідно наявні матеріали справи не містять, доказів перерахування ФОП Грицик О.А. ФОП Багірову А.Б. компенсації у вигляді вартості елементів благоустрою у сумі 16 250 грн.

З огляду на наведене судова колегія вважає, що позивачем не доведено вартості завданих відповідачами збитків, що виключає можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів солідарно за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 16 250,00 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання Комунальну установу „Муніципальна варта" встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркери), з яких вони були демонтовані у кількості двадцяти п'яти штук колегія суддів зазначає наступне.

Так у наявних матеріалах справи міститься акт демонтованого обладнання від 24.10.2017 у відповідності до якого головним спеціалістом інспекції благоустрою міста управління благоустрою та екологічної безпеки департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради складено даний акт по виявленим та демонтованим засобам обмеження руху, розташованих на території м. Одеси по вул. Левітана, 34. Також у названому акті значиться, що за вказаною адресою заплановано демонтаж 25 засобів обмеження руху, фактично демонтовано 20.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивачем не спростовано дійсність даного акту та не надано доказів на підтвердження демонтажу саме 25 юніпаркерів, а то заявлено у позові.

До того ж судова колегія відзначає, що заявляючи вимоги про встановлення на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркери), з яких вони були демонтовані, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підставі яких можливо було б встановити дійсне місце розташування демонтованих юніпаркерів.

Колегія суддів також відзначає, що п. 1.2. договору №1 від 21.01.2015 укладеного між ФОП Грицик О.А. та ФОП Багіровим А.Б. визначено, що разом із елементами благоустрою місць паркування транспортних засобів передається відповідна документація щодо організації парковки та погодження схеми майданчика для паркування транспортних засобів.

Разом з цим позивачем не надано до суду визначеної у договорі документації, що в свою чергу унеможливлює встановлення місця встановлення спірних юніпаркерів за відповідною схемою, їх розташування, тощо.

До того ж колегія суддів відзначає, що позивач звертаючись із позовом до суду першої інстанції не надав належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності Комунальної установи „Муніципальна варта". Судова колегія звертає увагу на те, що дана установа є лише виконавцем рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, та будь-яких самостійних рішень щодо демонтажу спірних юніпаркерів не приймала. При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. по справі №815/749/18 було визнано протиправним лише рішення та дії щодо прийняття даного рішення Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, а не Комунальної установи „Муніципальна варта".

З огляду на вищевикладене судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог до Комунальної установи „Муніципальна варта", оскільки позивачем не доведено розміру шкоди та протиправної поведінки установи.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог до Виконавчого комітету Одеської міської ради, колегія суддів відзначає, що з огляду на встановлену необґрунтовану вартість заявленої матеріальної шкоди, а також те, що приналежність Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради до структурних підрозділів Виконавчого комітету Одеської міської ради не є доказом протиправної поведінки останнього, доведення якої є обов'язком позивача при заявленні позову на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги до Виконавчого комітету Одеської міської ради не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, що зумовлює відмову у їх задоволенні.

Колегія суддів також вважає, що вищенаведене в сукупності спростовує твердження апелянта щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 р. у справі №916/1726/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.04.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.