ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2019                      Справа №905/184/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін матеріали справи

за позовом          Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до                     Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал», м.Слов’янськ Донецької області

про:                    стягнення 24518,27грн пені, 1405,50грн – 3% річних, 4513,61грн інфляційних втрат.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал», м.Слов’янськ Донецької області, про стягнення 24518,27грн пені, 1405,50грн – 3% річних, 4513,61грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором №1603/15-ТЕ-6 від 30.01.2015 купівлі-продажу природного газу.

До позову додає розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором №1603/15-ТЕ-6 від 30.01.2015 станом на дату остаточного розрахунку (а.с.10-14).

Протягом розгляду справи сторони не надали суду будь-яких документів.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.7, 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець, позивач) та Об’єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №1603/15-ТЕ-6 (далі – Договір, а.с.15-20).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов’язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець – прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 140тис.куб.м (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п’ять років (п.9.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11. Договору).

З актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015, 30.11.2015 та 31.12.2015 (а.с.21-27) вбачається, що відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у січні – травні та листопаді – грудні 2015 року природний газ в обсязі 104825куб.м загальною вартістю 213400,03грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Первинних документів на підтвердження дат та сум оплат за поставлений газ сторонами суду не надано.

З підписаного відповідальною особою позивача і скріпленого печаткою «Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних ОСББ «Новий зелений квартал» за договором від 30.01.2015 №1603/15-ТЕ-6 станом на дату остаточного розрахунку» (а.с.10-14), а також складеного бухгалтерією позивача і доданого до позову документу «Операції по підприємству «Новий зелений квартал ОСББ» (а.с.28-29) вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у січні – травні та листопаді – грудні 2015 року природний газ Покупцем здійснений 11.04.2016.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1 Договору зобов’язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 24518,27грн пені за прострочення оплати отриманого у 2015 році газу, нарахованої на заборгованість за:

- січень 2015 року – в сумі 2006,01грн за період 17.02.2015 – 16.04.2015,

- лютий 2015 року – в сумі 3009,46грн за період 17.03.2015 – 29.06.2015,

- березень 2015 року – в сумі 4508,00грн за період 15.04.2015 – 20.09.2015,

- квітень 2015 року – в сумі 8372,14грн за період 15.05.2015 – 14.11.2015,

- травень 2015 року – в сумі 808,52грн за період 16.06.2015 – 14.12.2015,

- листопад 2015 року – в сумі 2655,99грн за період 15.12.2015 – 18.02.2016,

- грудень 2015 року – в сумі 3158,16грн за період 15.01.2016 – 10.04.2016.

Також позивач на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 4513,61грн інфляційних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2015 року – в сумі 1471,45грн за період березень 2015 року,

- лютий 2015 року – в сумі 2435,23грн за період квітень – травень 2015 року,

- березень 2015 року – в сумі 379,04грн за період травень – серпень 2015 року,

- квітень 2015 року – в сумі (-)17,51грн за період червень – листопад 2015 року,

- травень 2015 року - в сумі 35,97грн за період липень – листопад 2015 року,

- листопад 2015 року – в сумі 209,43грн за період січень 2016 року

та 1405,50грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2015 року – в сумі 113,08грн за період 17.02.2015 – 16.04.2015,

- лютий 2015 року – в сумі 150,47грн за період 17.03.2015 – 29.06.2015,

- березень 2015 року – в сумі 226,23грн за період 15.04.2015 – 20.09.2015,

- квітень 2015 року – в сумі 472,67грн за період 15.05.2015 – 09.12.2015,

- травень 2015 року – в сумі 46,62грн за період 16.06.2015 – 14.12.2015,

- листопад 2015 року – в сумі 181,09грн за період 15.12.2015 – 18.02.2016,

- грудень 2015 року – в сумі 215,33грн за період 15.01.2016 – 10.04.2016.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-III від 29.11.2001 (далі – Закон «Про ОСББ») основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону «Про ОСББ» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об’єднання за рішенням загальних зборів має право:

задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення;

визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори;

виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

При цьому у разі, якщо об’єднання співвласників задовольняє потреби, зокрема, з теплопостачання і опалення самостійно шляхом самозабезпечення (абз.2 ч.1 ст.22 Закону «Про ОСББ»), зазначений Закон не передбачає необхідність укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг між об’єднанням і співвласниками.

Вид діяльності відповідача відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22.01.2019 – « 81.10 Комплексне обслуговування об’єктів» (а.с.42).

Згідно з п.1.2. Договору придбаний відповідачем газ використовується ним виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Використання відповідачем придбаного газу за обумовленим Договором призначенням підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015 (у травні відбувся найменший обсяг поставки), 30.11.2015 та 31.12.2015 (а.с.21-27), з яких вбачається, що газ поставлявся у січні – травні та листопаді – грудні 2015 року – тобто лише в опалювальний період.

Частиною третьою ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016 (далі – Закон №1730-VIII, набрав чинності 30.11.2016), зокрема, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина перша ст.627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, під час винесення даного рішення у суду відсутні підстави ставити під сумнів зміст Договору №1603/15-ТЕ-6 від 30.01.2015, в тому числі його пункту 1.2.

З огляду на передбачену п.1.2. Договору мету використання природного газу відповідачем (виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням), положення ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII поширюються на нарахування, що є предметом даного спору. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що на момент набрання чинності Законом №1730-VIII заборгованість за газ за Договором №1603/15-ТЕ-6 від 30.01.2015 була погашена.

Оскільки щодо заявлених до стягнення у даній справі сум пені, річних та інфляційних існує судовий спір, вони не можуть вважатися нарахованими у розумінні ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, а отже, до них не може бути застосована процедура списання. Для сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які не вважаються нарахованими на дату набрання чинності Законом, ним фактично встановлено заборону на проведення нарахування.

У постанові від 16.01.2019 у справі №905/299/18 Верховний Суд зауважив на тому, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

У п.4.15. постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 на додаток до викладеної вище позиції також зазначено: «Судами встановлено та передбачено пунктом 1.2 договору, що газ, який поставляється за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відтак судами обґрунтовано зазначено про можливість застосування ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"».

Керуючись ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує викладені в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 та від 16.01.2019 у справі №905/299/18 висновки, а також вважає за необхідне зазначити про таке.

1) Закон №1730-VIII згідно з його преамбулою визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі ст.2 Закону №1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Водночас судом встановлено, що Закон №1730-VIII містить неузгодженості між наведеними вище загальними нормами та нормами прямої дії.

Так, ч.10 ст.6 Закону №1730-VIII надає певні пільги суб’єктам господарювання, що здійснюють постачання електричної енергії, хоча про таких суб’єктів не йдеться ані в преамбулі, ані у ст.2 вказаного Закону. Крім того, ст.7 Закону №1730-VIII має назву «Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення», в той час як її ч.ч.1 та 3 містять приписи не лише про списання, а й про заборону нарахування з дня набрання чинності цим Законом неустойки (штрафів, пені), інфляційних та процентів річних, а в ч.2 взагалі зазначено, що «неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню».

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч.ч.1, 11 ст.11 Господарського процесуального кодексу України). Отже, вади юридичної техніки не можуть бути перешкодою у застосуванні норм будь-якого закону відповідно до мети його прийняття з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності як основних принципів цивільного права та складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

За змістом пояснювальної записки до відповідного законопроекту метою прийняття Закону №1730-VIII є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств та підприємств водопостачання і водовідведення як підприємств життєзабезпечення, запобігання їх банкрутству, забезпечення фінансової стабільності шляхом виводу з кризового становища таких підприємств, забезпечення сталого проходження опалювальних сезонів, уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

2) За приписом ст.23 Закону України №2633-IV від 02.06.2005 «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.4 Закону «Про ОСББ» об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом – зокрема, для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг.

Отже, приписи ст.23 Закону України «Про теплопостачання» не розповсюджуються на об’єднання співвласників багатоквартирного будинку, яким є відповідач у даній справі.

3) На переконання суду, яке узгоджується з позицією Верховного Суду у наведених вище та інших постановах, прийнятих у подібних правовідносинах, наявність або відсутність у відповідача ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії та договорів зі споживачами на постачання теплової енергії не входить до предмету доказування для визначення судом наявності або відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, який є спеціальним по відношенню до законів, що регулюють порядок надання окремих видів житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, а також встановлені пунктом 6 ч.1 ст.3, частиною 3 ст.509 та частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України засади справедливості, добросовісності та розумності як основні принципи цивільного права та складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.7, 11, 13, 14, 33, 42, 74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал», м.Слов’янськ Донецької області, про стягнення 24518,27грн пені, 1405,50грн – 3% річних, 4513,61грн інфляційних втрат – відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 03.04.2019.

Суддя                      О.М. Шилова

надруковано 3 прим.:

1 – до справи, 2 – сторонам