РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2019Справа № 910/1693/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" (вул. Герцена, буд.10, Київ, 04050, )

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (вул. Федорова Івана, 32-В, Київ,03038, )

про відшкодування 3 849,61 грн.

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Уніка» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення 1 804,47 грн страхового відшкодування заподіяного внаслідок ДТП - 09.08.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем частково відшкодовано суму страхового відшкодування залишок складає 1 804,47 грн, які відповідач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1693/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні; визначено сторонам строк на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив.

25.02.2019 до суду від МТСБУ надійшла відповідь на запит викладений в ухвалі суду від 13.02.2019.

04.03.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та вказує, що відповідачем замовлено консультацію та складено страховий акт, розрахунок страхового відшкодування становить 20 660,57 грн., підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу стало те, що згідно даних функцій «Audahistori» ПК «Audatex», складові частини кузова, кабіни, рами транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, відновлювались ремонтом до настання ДТП - 09.08.2018. в свою чергу відповідачем здійснено виплату вказаних коштів. Крім того, до висновку позивача, складеного ОСОБА_1. від 04.01.2019 не надано жодних документів, які підтверджували повноваження та кваліфікацію особи, яка його склала на виконання такого роду розрахунків. У висновку вартість нового автомобіля завищено, тоді як вартість автомобіля на момент настання ДТП навпаки занижена, що впливає на результат розрахунку коефіцієнту фізичного зносу та вартість матеріального збитку загалом. В зв'язку з чим відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог.

14.03.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив в якому вказує, що наданий висновок відповідачем є неналежним доказом, оскільки проводився без особисто огляду експертом (оцінювачем) пошкодженого транспортного засобу. Згідно даних в «Audahistori» ПК «Audatex» пошкоджений автомобіль вже відновлювався ремонтом до настання ДТП, яке відбулось 09.08.2018, проте, на думку позивача дані у вказаних програмах ніяк не можуть свідчити про отримання автомобілем пошкоджень та проведення його відновлювального ремонту.

25.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення в яких вказує, що висновок який замовлено позивачем також проводився без особистого огляду транспортного засобу - ОСОБА_1., до позовної заяви позивачем не додано документів які б підтверджували наявність у ОСОБА_1. спеціальності чи то оцінювача, чи експерта чи аварійного комісара.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0002196 (далі - договір страхування), згідно якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Volkswagen CaddeGP», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

09.08.2018 на 181+015 км автодороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen CaddeGP», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2. та транспортного засобу «Renault Magnum» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.09.2018 у справі № 158/1989/18 водія ОСОБА_3., визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) укладено договір страхування, страхувальник як потерпілий у вказаній ДТП звернувся до страховика із заявою про факт настання події, яка має ознаки страхової.

Відповідно до рахунку ТОВ «Автомир» № В000023234 від 14.08.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen CaddeGP», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 48 385,46 грн.

Відповідно до п. 1.10. договору, страхування франшиза по всім ризикам для першого збитку протягом страхового року складає 0%.

На підставі вказаного рахунка страховиком складено страховий акт № 00268454 від 17.08.2018 з визначеною у ньому сумою страхового відшкодування в розмірі 48 385,46 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 039420 від 22.08.2018 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 48 385,46 грн.

Оскільки на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Renault Magnum» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, водія якого визнано винним у вчиненні ДТП, була застрахована відповідачем - ТДВ Страхова компанія "Альфа Гарант" на підставі договору (полісу) № АМ/004508802 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу.

Відповідно до висновку від 04.01.2019 складеного ОСОБА_1. вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням зносу складає 23 465,04 грн.

Відповідач здійснив відшкодування збитків у розмірі 20 660,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ID-111444 від 31.10.2018.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що відповідач на думку позивача не доплатив суму страхового відшкодування у розмірі 1 804,47 грн. (23 465,04 (вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у урахуванням зносу) - 20 660,57 грн (часткове відшкодування відповідачем) - 1000,00 грн. (франшиза за полісом) = 1 804,47 грн.)

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Також, згідно з пунктом 3.9 Методики, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно до п/п б п. 7.39. Методики, підставою для нарахування зносу є те, що складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Як вказує відповідач підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу стало те, що згідно даних функції «Audahistory» ПК «Audatex», складові частини кузова, кабіни, рами транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний НОМЕР_1, відновлювались ремонтом до настання вищевказаної ДТП.

28.09.2018 року на замовлення відповідача було складено консультацію аварійним комісаром Коляда В.В. № 18/2556, відповідно до результатів якої встановлено, що фізичний знос транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний НОМЕР_1, складає: 64,4 %. Таким чином, загальна вартість запасних частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до рахунку № В000023234 від 14.08.2018р. виконаного ТОВ «Автомир» та Ремонтної калькуляції № КООООО1918 від 14.08.2018р., становитиме: 14 962,14 грн, а загальний розмір вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний НОМЕР_1, з урахуванням фізичного зносу, відповідно складатиме: 21 660, 57 грн. Як зазначалося вище вказану суму було відшкодовано відповідачем позивачу.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п. 12 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 p. N 8, з'ясування обставин і причин настання страхового випадку провадиться на підставі заяви страховика (страхувальника), наданих ним матеріалів, а також матеріалів і документів, які аварійний комісар має право вимагати.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач склав неналежну консультацію №182556 складену Колядою В.В., якою визначено матеріальний збиток/вартість транспортного засобу без особистого огляду експертом (оцінювачем) автомобіля «Volkswagen CaddeGP», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є безпідставні. Слід зазначити, що долучений до позовної заяви висновок складений ОСОБА_1. також особисто експертом не оглядався. Протокол огляду від 10.09.2018, який додано до позовної заяви складений Сухомлином А.В.

При цьому, долучений до позовної заяви, висновок від 04.01.19 складений аварійним комісаром - ОСОБА_1. не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки, кваліфікація ОСОБА_1., нічим не підтверджена, до позовної заяви не додано жодних документів, які б підтверджували наявність у даної особи спеціальності чи то оцінювача, чи то експерта, чи то аварійного комісара.

Відповідно до Переліку осіб, які відповідають кваліфікаційним вимогам та можуть займатися визначенням причин настання страхового та розміру збитків (аварійні комісари) значиться - Коляда В.В., при цьому інформація про ОСОБА_1. в Переліку відсутня.

За таких обставин, у відповідача виникло зобов'язання виплатити на користь позивача страхове відшкодування у розмірі, визначеному Консультацією № 18/2556 від 28.09.2018р. склаленою аварійним комісаром Коляда В.В., а саме в сумі 20 660,57 грн., що ним було виконано в повному обсязі.

Таким чином, на підставі викладеного вище в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші твердження позивача не приймаються судом до уваги та спростовуються наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази, документи та пояснення в їх сукупності, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 04.04.2019.

Суддя Н.І.Ягічева