СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Справа № 922/1592/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 20.11.2018 №01-26/6765 (свідоцтво від 28.09.2018 серія МК №001438),

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 17.12.2018 №01.01-14/7903-18 (свідоцтво від 20.07.2018 серія ЧН №000398),

третьої особи ОСОБА_3 за довіреністю від 02.01.2019 №29

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал", м. Харків (вх. №467) на рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019, ухвалене суддею Аюповою Р.М. в м. Харкові (повний текст рішення складений 16.01.2019),

у справі №922/1592/18,

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонду Державного майна України, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал", м. Харків,

про стягнення коштів в розмірі 454386,73 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал" про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії від 03.01.2018 №1.01, укладеного між сторонами даного спору, в розмірі 454386,73 грн, яка складається з: спожитої електричної енергія (технологічні втрати (платні) в розмірі 355274,96 грн (тарифна складова - 296062,47 грн, ПДВ 20% - 59212,49 грн), пені в розмірі 55786,02 грн, 3% річних в розмірі 9564,15 грн, інфляційних витрат в розмірі 33761,60 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1592/18 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" заборгованість в розмірі 454386,73 грн, яка складається зі: спожитої електричної енергія (технологічні втрати (платні) в розмірі 355274,96 грн (тарифна складова - 296062,47 грн, ПДВ 20% - 59212,49 грн); пені в розмірі 55786,02 грн, 3% річних в розмірі 9564,15 грн, інфляційних витрат в розмірі 33761,60 грн, а також судові витрати в розмірі 6815,80 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що строк виконання грошового зобовязання станом на момент розгляду справи настав, однак відповідачем не надано доказів сплати вартості за спожиту електричну енергію в повному обсязі, тому відповідач прострочив виконання грошових зобовязань за договором, що має наслідком стягнення з боржника суми основної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Комунальне підприємство "Харківводоканал" з рішенням господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1592/18 не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу КП "Харківводоканал" задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, суд безпідставно не надав оцінку актам обстеження від 27.03.2018, 14.12.2017, 06.12.2017, 14.06.2018, що зафіксували приєднання сторонніх споживачів, які не зазначені у додатках 3.3 до діючого договору. А також зазначає, що застосування позивачем у рахунках за спірний період тарифів для 2 класу напруги з посиланням на умови додатку 3.1 до договору №1.01 є неправомірним та суперечить вимогам обовязкового для позивача, як ліцензіата з передачі електричної енергії, порядку. Крім того, на думку відповідача, позивачем було допущено прострочення кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а саме настанню терміну виконання зобовязання споживача по оплаті має передувати виконання позивачем обовязку по виставленню рахунків з правильним розрахунком вартості електричної енергії.

Апелянтом подано клопотання про призначення експертизи (вх. №1424 від 08.02.2019), в якому просить клопотання про призначення комплексної судової електротехнічної та економічної експертизи задовольнити та призначити у справі №922/1592/18 комплексну судову електротехнічну та економічну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Харківському науково-дослідному інституту ім. засл. проф. ОСОБА_5.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.2042 від 25.02.2019), в якому просить відмовити КП «Харківводоканал» в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи (звіт про обсяг спожитої електричної енергії, акти про використану електричну енергію та рахунки, тощо), надані численні письмові пояснення на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та які підтверджують споживання відповідачем електричної енергії у спірний період з технологічними (платними) витратами. Крім того, звертає увагу на те, що складання актів обстеження про приєднання інших споживачів електроенергії від 27.03.2018, 14.12.2017, 06.12.2017, 14.06.2018 не передбачені укладеним договором та не охоплюють період, за який здійснюється стягнення. Щодо класу напруги позивач зазначає, що на даний час до договору №1.01 не внесено зміни щодо застосування класу напруги за всіма точками продажу електричної енергії.

Від АТ «Харківобленерго» надійшло заперечення на клопотання про призначення судової експертизи (вх. 2500), в якому просить відмовити у задоволенні клопотання КП «Харківводоканал» про призначення експертизи.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що пропоновані відповідачем питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду та підлягають дослідженню судом шляхом надання оцінки умовам договору. А також зазначає, що поставлені на вирішення експертів питання не стосуються предмета позову, так як до стягнення підлягають технологічні втрати (платні). Крім того, зазначає, що питання, які пропонує відповідач поставити на вирішення експертизи не відповідають «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 08.10.1998 із змінами та доповненнями.

КП «Харківводоканал» направило відповідь на відзив на апеляційну скаргу на рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 (вх. 2517), в якому просить апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що втрати електричної енергії це особливі технологічні величини, розмір яких обчислюється за допомогою спеціальних методик, застосування яких лежить поза компетенцією суду. А також зазначає, що договором передбачено, що у разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, на місці оформлюються двосторонній акт порушень, таким чином, на думку відповідача, висновок суду, що зазначені акти складені без дотримання умов договору і складання такого роду актів не передбачено ні законом, ні договором є необґрунтованими. Щодо визначення класу напруги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги зміни до «Порядку визначення класів споживачів електричної енергії» постановою НКРЕ від 30.06.2011 №1110, яким розширено перелік випадків віднесення субєкта до споживачів 1 класу, а також не взято до уваги преюдиційну силу вказаних обставин (щодо віднесення відповідача до споживачів 1 класу напруги) постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 по справі № 922/1545/18.

У судовому засіданні 12.03.2019 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. А також, просив задовольнити клопотання про призначення експертизи по справі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, та заперечував проти задоволення клопотання про призначення експертизи з підстав, зазначених у запереченнях на клопотання про призначення судової експертизи

У судовому засіданні 12.03.2019 оголошено перерву до 15:45год. 21.03.2019.

18.03.2019 від АТ «Харківобленерго» надійшли пояснення (вх. 2783), в яких зазначено, що у справі №922/2363/17 призначена комплексна судова економічна та електротехнічна експертиза, у висновку від 22.12.2018 №17742/17742/28450 якої зазначено, що субспоживачів не внесених до додатку № 3.3 до договору від 03.01.2008 №1.01, які споживають електричну енергію з використання електричних мереж відповідача, не встановлено. А також АТ «Харківобленерго» отримано розяснення НКРЕКП, видане на запит АТ «Харківобленерго», у затвердженому НКРЕ Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступеням напруги під новими виробничими потужностями маються на увазі такі, що введені додатково до існуючих у 2008 році, оскільки КП «Харківводоканал» не вводив нових потужностей після 2008 року, то зазначена обставина свідчить про недостатню відповідність КП «Харківводоканал» критеріям для споживачів 1 класу.

Від КП «Харківводоканал» надійшло пояснення (вх. 2788 від 18.03.2019), в яких зазначає преюдиціальність факту віднесення відповідача до 1 класу напруги, як цілого підприємства КП «Харківводоканал» (а не за окремим договорами) встановлена постановою Верховного Суду у справі №922/4198/17 від 28.11.2019.

Від АТ «Харківобленерго» надійшло клопотання (вх 2925 від 21.03.2019), в якому просить долучити до матеріалів справи розяснення НКРЕКП від 21.01.2019 №683/17.1.2/7-19 та висновок комплексної та комісійної електротехнічної та економічної експертизи, складений 22.12.2018 №17742/17743/28450 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_5.

У судовому засіданні 21.03.2019 представник відповідача відмовився від клопотання про призначення експертизи.

Колегія суддів прийняла дану відмову та залишила дане клопотання без розгляду.

У судовому засіданні 21.03.2019 оголошено перерву до 25.03.2019 об 11:30год.

22.03.2019 до суду від АТ «Харківобленерго» надійшла заява про відвід (вх.№2978), в якій позивач заявив відвід судді Здоровко Л.М., яка входить до складу колегії суддів Східного апеляційного господарського суду, що розглядає вказану апеляційну скаргу.

В обґрунтування поданої заяви, АТ «Харківобленерго» посилається на виникнення у нього обґрунтованих сумнівів в неупередженості та об'єктивності судді Здоровко Л.М., яка входить до складу колегії, з огляду на те, що відповідач послався у судовому засіданні на нібито преюдиційну обставину - віднесення КП «Харківводоканал» до 1 класу споживачів за 1 класом напругим, яка встановлена рішенням судів, зокрема, постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 по справі №922/1545/18 та надав суду текст зазначеної постанови. До складу колегії суддів, що ухвалила вказану постанову у справі №922/1545/18, входила суддя Здоровко Л.М.

Від АТ «Харківобленерго» надійшло пояснення (вх 3012 від 25.03.2019), в якому зазначає, що КП «Харківводоканал» до АТ «Харківобленерго» із заявами щодо правильності визначення суми у рахунках на оплату за договором від 03.01.2008 №1.01 протягом спірного періоду не звертався. Крім того, зазначає, що ці обставини не розглядались та не враховувались судами у справах № 922/4198/17, 922/516/18, 922/1545/18, 922/741/16, 922/4927/15, на які відповідач посилається як на такі, що встановлюють преюдицію. А також зазначає, що на даний час існують рішення, що свідчать про правильність нарахування заборгованості за договором №1.01: рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі №922/2363/17, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 у справі №922/4928/15, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 по справі №922/3388/15, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України від 20.11.2018.

Від АТ «Харківобленерго» надійшло клопотання про виклик експерта (вх. 3013 від 25.03.2019), в якому просить викликати у судове засідання експертів Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_6, ОСОБА_7 для надання розяснень з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи.

У судовому засіданні 25.03.2019 представник позивача підтримав заяву про відвід судді Здоровко Л.М. та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення зазначеної заяви з огляду на її необґрунтованість та просив відмовити у задоволенні заяви про відвід судді Здоровко Л.М.

Представник третьої особи залишив дану заяву на розсуд суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 визнано необґрунтованою заяву АТ «Харківобленерго» про відвід судді Здоровко Л.М. при розгляді справи № 922/1592/18. Зупинено провадження за апеляційною скаргою КП «Харківводоканал» у справі № 922/1592/18 до вирішення питання про відвід судді. Передано справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.03.2019 для вирішення питання про відвід визначено суддю Крестьянінова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Харківобленерго" про відвід судді Здоровко Л.М. у справі №922/1592/18.

Ухвала апеляційного господарського суду мотивована тим, що незгода сторони з процесуальними діями, судовими рішеннями або окремою думкою судді в інших справах, висловлена ним публічно думка щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставою для відводу. Крім того, зазначено, що з цього питання Європейський суд з прав людини зазначив, що у контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №922/1592/18 за апеляційною скаргою Комунальне підприємства "Харківводоканал" на рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1592/18 та призначено справу до розгляду на 04.04.2019 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

Від відповідача надійшли заперечення (вх. 3365 від 02.04.2019), в яких просить суд відмовити у задоволенні клопотанні про долучення до матеріалів справи висновку комплексної та комісійної електротехнічної та економічної експертизи, складений 22.12.2018 №17742/17743/28450 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_5. В обґрунтування заперечення зазначає про те, що предметом спору справи №922/2363/17 є стягнення заборгованості без врахування платних втрат, а в даній справі позовні вимоги стосуються електричної енергії та технологічних втрат (платних). А також заперечує проти долучення до матеріалів справи розяснень НКРЕКП від 21.01.2019 №683/17.1.2/7-19, оскільки НКРЕКП не є субєктом права, який може офіційно тлумачити норму права.

Від КП «Харківводоканал» надійшла заява (вх. 3366 від 02.04.2019) про визнання зловживанням процесуальними правами, про що свідчать необґрунтовані та надумані клопотання про виклик експерта та заява про відвід судді.

У судовому засіданні 04.04.2019 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник третьої особи підтримала позицію АТ Харківобленерго, позивача по справі та просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо поданого клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За приписами наведеної норми ГПК України апеляційний господарський суд розглядає справу повторно. За загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що зібрані місцевим господарським судом і покладені в основу рішення цього суду. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Втім, додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції та при цьому, має довести обставини, що об'єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Однак, всупереч зазначеним вимогам закону, позивач необгрунтував неможливості подання до місцевого господарського суду висновку комплексної та комісійної електротехнічної та економічної експертизи, який складений 22.12.2018 №17742/17743/28450 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_5. Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене 08.01.2019, тобто позивач мав час надати даний доказ до матеріалів справи суду першої інстанції.

А також, колегія суддів зазначає, що розяснення НКРЕКП від 21.01.2019 №683/17.1.2/7-19, які позивач просить долучити до матеріалів справи, надані на запит АТ Харківобленерго. При цьому, позивачем не надано обгрунтованих пояснень щодо неможливості зробити даний запит та надати відповідні розяснення до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, розяснення НКРЕКП від 21.01.2019 №683/17.1.2/7-19 та висновок комплексної та комісійної електротехнічної та економічної експертизи, складений 22.12.2018 №17742/17743/28450 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_5 не можуть бути прийняті в якості додаткових доказів судом апеляційної інстанції.

Розглянувши клопотання позивача про виклик експерта, колегія суддів дійшла висновку щодо його необґрунтованості в звязку з недоведеністю позивачем дійсної потреби виклику судового експерта з метою надання відповідних розяснень у судовому засіданні. А також, питання щодо виклику експерта в суді першої інстанції не підіймалося зі сторони позивача, вказане клопотання не було належним чином обґрунтоване у суді апеляційної інстанції, як і не надано обґрунтування причин не подання такого клопотання в суді першої інстанції.

Розглянувши заяву відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина друга статті 43 ГПК України).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов'язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб'єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду у розгляді справ з метою правильного вирішення спорів, і щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування судового розгляду, для створення перешкод опоненту тощо) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Шульга проти України № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 2 грудня 2010 року), і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (Мусієнко проти України № 26976/06, § 24, ЄСПЛ від 20 січня 2011 року).

При оцінці правомірності поведінки сторони в господарському процесі з точки зору наявності або відсутності зловживання своїми процесуальним правами слід виходити з мети подання необгрунтованих клопотань та заяв, зокрема, щодо створення перешкод у розгляді справи або безпідставного затягування. Разом з тим, відповідачем не наведено жодних доводів, яким саме чином подання позивачем клопотань та заяв процесуального характеру перешкоджало здійсненню правосуддя.

Як встановлено матеріалами справи, позивач скористався своїм правом на подання заяви про відвід та клопотання про виклик експерта, будь-яких інших процесуальних дій, які призвели б до відкладення судового розгляду або його затягування, не вчиняв, відповідно посилання відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами, що зумовлюють затягування розгляду даного спору, тобто, створюють перешкоди у здійсненні судочинства, є безпідставними та необґрунтованими, відповідно, правових підстав для застосування до вказаного учасника справи заходів процесуального примусу, визначених положеннями Господарського процесуального кодексу України, судова колегія не вбачає.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Представники сторін погодились з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

03.01.2008 між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та ОСОБА_4 підприємством «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» укладений договір про постачання електричної енергії № 1.01.

Відповідно до розділу 1 постачальник (АТ Харківобленерго) продає електричну енергію споживачу (КП Харківводоканал) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Додатковими угодами до договору від 03.01.2008 №1.01, які укладені між АК «Харківобленерго» (постачальник), КП «Харківводоканал» (споживач), сторони визначили, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Також положеннями цих додаткових угод передбачено, що новому споживачу за цими угодами передаються всі права споживача, що передбачені договором про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008, новий споживач приймає на себе всі обов`язки споживача, що передбачені договором про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008.

Рішенням 12 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 23.12.2011 № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було перейменовано на Комунальне підприємство «Харківводоканал» (відповідач у даній справі), яке є повним правонаступником прав та обов'язків Підприємства, в т.ч. й по договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01.

У відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства», 07.06.2018 АК «Харківобленерго» проведено державну реєстрацію змін до Статуту, стосовно зміни назви на Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Відповідно до п. 4 договору 1.01 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2008 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до п.п. 2.2.1., 2.2.2 договору 1.01 постачальник зобов'язується виконувати умови цього договору; постачати споживачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку №1 «Договірні величини електроспоживання на____рік» та додатку №2 «Порядок розрахунків».

В свою чергу відповідач як споживач згідно з п. 2.3.1., 2.3.3. Договору 1.01 зобовязується виконувати умови цього договору; оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатку №2 «Порядок розрахунків» (ч.2 п.10.2 Правил користування електричною енергією).

Пунктом 1.2. Правил користування електричною енергією (які були чинні на час виникнення правовідносин), затвердженими постановою НКРЕ України від 31.07.1996 № 28 передбачено, що електрична енергія (активна) енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, переадресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару.

Відповідно до п.п. 1 п. 8.1. Правил користування електричною енергією постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України.

Згідно із п. 10.2. Правил користування електричною енергією споживач зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії відповідно до умов договору. Пунктом 7.2. договору 1.01 урегульовано, що в разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі балансової належності електричних мереж електропередавальної організації та споживача, обсяг спожитої електроенергії визначається шляхом збільшення (зменшення) обсягів електричної енергії, визначених відповідно до показів розрахункових засобів обліку, на величину обсягу розрахункових втрат електроенергії у ділянці електричної мережі (з урахуванням трансформаторів) від межі балансової належності до місця встановлення розрахункових засобів обліку. Розрахунки втрат виконуються на підставі галузевих нормативно-технічних документів та оформлюються додатком №11а «Розрахунок втрат електричної енергії в мережах Споживача».

До Договору 1.01 укладено додаток № 8 «ОСОБА_3 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», додаток №11 «Схема для розрахунку платних втрат» та додаток №11а «Розрахунок витрат електричної енергії в мережах Споживача» за кожною точкою приєднання електричних мереж відповідача до електричних мереж позивача окремо.

Водночас, п.п. 4.2.1. п. 4.2. договору 1.01 передбачена відповідальність споживача за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4. договору з порушенням термінів, визначених додатком №2 «Порядок розрахунків», у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, та компенсаційні нарахування трьох відсотків річних з простроченої суми та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 «Порядок розрахунків».

Пунктом 1 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до договору розрахунковий період сторонами встановлено з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Згідно з п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до договору 1.01. остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 2 «ОСОБА_3 про використану електричну енергію».

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі «Харківенергозбут» рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 (пяти) банківських днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Згідно з п.10 додатку №2 у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті споживачем (тобто нарахування надмірних сум, або, навпаки, ненарахування сум, які споживач повинен оплачувати у відповідності до даного договору або нормативних документів), постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображає його в рахунку, який споживач отримує в відповідному розрахунковому відділі компанії до 6 числа наступного за розрахунковим місяця та лише тоді сплачує його у порядку визначеному п.5 додатку №2 цього договору.

Отже, у вказаних положеннях договору сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по сплаті вартості електричної енергії після пред'явлення позивачем виставленого у відповідності до нормативно-правових актів та положень договору рахунку.

Тобто, виникненню зобов'язання споживача з оплати спожитої товарної продукції має передувати виконання позивачем зобов'язання з виставлення рахунків з правильним розрахунком вартості електричної енергії.

Пунктом 1.2. Правил користування електричною енергією встановлено, що технологічні витрати електричної енергії на передачу електричної енергії електричними мережами (технологічні витрати електричної енергії) це сума втрат електричної енергії в елементах мереж.

Як вказує позивач у позовній заяві, він повністю виконав свої зобов'язання за договором з постачання відповідачу електричної енергії. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленої електроенергії не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в травні, червні 2017 року на суму 355274,96 грн, де електрична енергія (технологічні втрати (платні) 296062,47 грн, ПДВ 59212,49 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості та нарахованих відповідачу пені, 3% річних та інфляційних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.01.2019 задоволено позов повністю з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначалось, згідно з розділом 2 договору від 03.01.2008, постачальник зобовязався постачати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок підприємства. А під час виконання його умов, а також вирішення питань, що не обумовлені договором, сторони зобовязались керуватися чинним законодавством України.

Пунктом 3 Додатку №2 «Порядок розрахунків», розрахунки за електричну енергію, ПДВ на електричну енергію, потужність та інші платежі здійснюються виключно коштами за тарифами, діючими на початок розрахункового періоду, відповідно до тарифних груп кожної точки обліку та класу напруги.

Відповідно до частини 6 статті 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі (цін) тарифів, встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», державний регулятор здійснює формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

01.07.2011 набрала чинності постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1110 від 30.06.2011, якою були внесені зміни до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ № 1052 від 13.08.1998, та розширено перелік випадків віднесення суб'єкта до споживачів 1 класу. Зокрема пункт 3.1. Порядку був доповнений підпунктом четвертим, відповідно до якого до 1 класу відносяться споживачі, які є промисловими підприємствами, що збільшили обсяг річного споживання більш ніж утричі порівняно з 2008 роком або ввели нові виробничі потужності після 2008 року, та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт·год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживача.

КП «Харківводоканал» є промисловим підприємством з огляду на підпункти 3.2.1., 3.2.3., 3.2.4. пункту 3.2. Статуту Підприємства, де зазначено, що предметом діяльності КП «Харківводоканал» є: видобування, виробництво, збір, очищення, подача, постачання, транспортування, розподіл та реалізація питної води; розподілення питної та непитної води для промислових потреб, населенню, тощо; приймання, збирання, відведення, транспортування та повне біологічне очищення стічних вод, знезараження та скид біологічно очищеної води в водні об'єкти.

Вказане, відповідно до Класифікатору видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року № 457 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530), відноситься до Процесу промислового виробництва у відповідності до секції E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами.

Отже, КП «Харківводоканал» відповідає всім критеріям, наявність яких відповідно до підпункту 4 пункту 3.1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ № 1052 від 13.08.1998, зумовлює виникнення зобов'язання позивача розраховувати вартість спожитої відповідачем електричної енергії (в т.ч. за спірний період) за I класом, яке АТ «Харківобленерго» порушила.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт неправильного розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії, що викладено у рахунках за спірний період, а також невиконання позивачем зобов'язання згідно з п.10 Додатку №2 до Договору №1.01 в частині проведення перерахунку та пред'явлення до сплати рахунків із правильним зазначенням суми грошового зобов'язання КП«Харківводоканал».

Судом апеляційної інстанції враховано, що постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі 922/4198/17, постановою Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/741/16 встановлено, що КП «Харківводоканал» є промисловим підприємством в розумінні п. 3.1. «Порядку визначення класів споживачів», затвердженого Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 №1052, ввело нові виробничі потужності, які наразі використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а також у порівнянні з обсягом річного споживання електричної енергії за 2008 рік у кількості 65313209 кВт/год., упродовж періоду 2014-2017 років щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж утричі у порівнянні з 2008 роком, що в місячному обсязі понад 20 млн кВт/год. на технологічні потреби послуг з водопостачання та водовідведення. Таким чином, вищезазначеними постановами визначена необхідність застосування 1 класу у розрахунках вартості електричної енергії для КП "Харківводоканал".

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів встановлена законом.

Так, згідно з частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Христов проти України" від 19.02.2009 Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Тобто факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Таким чином, вищезазначеними рішеннями встановлений факт визначення класу напруги для підприємства КП Харківводоканал, що не потребує доказуванню в даній справі.

З огляду на викладене, пред'явлені до сплати рахунки на оплату вартості електричної енергії за травень, червень 2017 року, на які посилається АТ «Харківобленерго», як на підставу виникнення зобов'язання з їх оплати, є такими, що не можуть встановлювати настання обов'язку відповідача щодо остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію відповідно до пункту 5 додатку № 2 до договору.

Здійснивши аналіз наведених умов договору, колегія суддів зазначає, що в договорі сторони дійшли згоди про те, що обов'язок зі сплати вартості електричної енергії настає у відповідача після отримання виставленого йому позивачем рахунку на оплату вартості спожитої електричної енергії, оформленого відповідно до нормативно-правових актів та положень договору. Тобто, виникненню у споживача зобов'язань зі сплати вартості спожитої товарної продукції (електричної енергії) передує виконання позивачем зобов'язання з виставлення рахунків на оплату з правильним розрахунком вартості електричної енергії.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач в якості підстав позову послався на те, що ним були виставлені відповідачу рахунки на оплату спожитої електричної енергії за травень, червень 2017 року, які були отримані відповідачем. Копії зазначених рахунків наявні в матеріалах справи. За твердженням позивача на підставі зазначених рахунків у відповідача виник обов'язок їх оплатити, який не був виконаний відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що вартість електричної енергії, зазначена в рахунках за травень, червень 2017 року, була визначена позивачем в результаті неправильно проведеного розрахунку, а саме: з порушенням пунктів 6.23., 6.28. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносинта підпункту 4 пункту 3.1. Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1052 від 13.08.1998, (з урахуванням внесених змін і доповнень).

Відповідно до пунктів 6.23. та 6.28. Правил обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем та субспоживачем, визначається залежно від порядку (схеми) приєднання засобів обліку з урахуванням втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача.

Технологічні втрати електричної енергії в мережах споживача розподіляються між суб'єктами господарювання пропорційно обсягу переданої цими мережами належної електричної енергії відповідним суб'єктам господарювання, включаючи споживача-власника цих мереж.

Зазначене є підставою для застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 613 ЦК України, згідно з якою кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Під бездіяльністю кредитора у спірних правовідносинах судом визнається неприведення позивачем своїх рахунків на оплату спожитої енергії у відповідність з належним класом споживання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", де було констатовано, що одним із завдань вмотивованого рішення суду є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До того ж, хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, незважаючи на те, що визначення класу споживання було предметом дослідження у іншому спорі, процесуальне законодавство не звільняє суд у даному спорі від обовязку надати мотивоване обґрунтування причин, з яких відхилені заперечення відповідача. Однак мотивованого обґрунтування причин, з яких судом були відхилені заперечення відповідача щодо визначення класу споживання, рішення місцевого господарського суду не містить.

Також з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, вбачається, що всі посилання на умови договору стосуються зобов'язання споживача здійснити оплату вартості електричної енергії. У той же час порядок та підстави виникнення такого зобов'язання судом першої інстанції належним чином не досліджувались. Зазначене свідчить про однобічне спрямування дослідження обставин справи та надання переваги одним положенням Договору над іншими, що неприпустимо з огляду на статтю 629 ЦК України, адже договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відтак, суд не вправі надавати переваги одним положенням договору над іншими, довільно тлумачити їх зміст та на власний розсуд застосовувати лише частину умов Договору до спірних правовідносин.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних і пені задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від основної суми боргу.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського зазначає, що незважаючи на те, що суд не встановив, яка ж саме сума є правильною і яку треба сплатити відповідачу за спожиту електричну енергію у спірний період, зазначене не звільняє відповідача від сплати за спожитий товар, оскільки саме на АТ "Харківобленерго" покладається обов'язок щодо здійснення перерахунку по виставленим рахункам за укладеним сторонами у справі договором шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги.

Відмова у задоволенні позовних вимог у цій справі не свідчить про звільнення відповідача від сплати за спожитий товар, а є наслідком неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в пред'явлених рахунках за спірний період.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд не дослідив всебічно, повно і обєктивно матеріали справи в їх сукупності, не надав вірну юридичну оцінку обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1592/18 скасуванню.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення господарського суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 253, 254, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/1592/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Харківобленерго" відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 179, ) на користь ОСОБА_4 підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 10223,70 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 12.04.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна