ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" березня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2703/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

при секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - на підставі паспорту; ОСОБА_2 - на підставі ордеру №188722 від 03.01.2019р.; ОСОБА_3 - на підставі ордеру № 329765 від 05.03.2019р.;

Від відповідача: ОСОБА_4 - на підставі довіреності;

Від відповідача: не з'явився;

Від 3-ї особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Ізмаїльської міської ради Одеської області та ОСОБА_6 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов'язання звільнення частини нежитлового вбудованого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів Ізмаїльської міської ради Одеської області (надалі - відповідач-1) та ОСОБА_6 (надалі - відповідач-2) про визнання поновленим договору про визнання договору недійсним та припинення права власності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.12.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі №916/2703/18 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "03" січня 2019 р. о 10:00год.

26.12.2018р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02.01.2019р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області надійшов відзив на позов, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

03.01.2019р. у судовому засіданні представник позивача звернувся до господарського суду із усним клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. (АДРЕСА_1).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.01.2019р. було залучено до участі у справі №916/2703/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. (АДРЕСА_1) та відкладено підготовче засідання на "04" лютого 2019 р. о 11:00 год.

17.01.2019р. до канцелярії господарського суду Одеської області від позивача надішли зміни та уточнення до позовної заяви.

Оскільки строк підготовчого провадження закінчувався 05.02.2019р., господарський суд з метою правильного та всебічного вирішення справи та, відповідно, з метою розгляду у підготовчому засіданні питань, визначених ст. 182 ГПК України, за власною ініціативою, Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2019р. продовжив строк підготовчого провадження по справі №916/2703/18 на 30 днів та відклав підготовче засідання на "26" лютого 2019 р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.02.2019р. було закрито підготовче провадження у справі № 916/2703/18 за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області та ОСОБА_6 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов'язання звільнення частини нежитлового вбудованого приміщення та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "05" березня 2019 р. о 12:00 год.

В судовому засіданні 05.03.2019р. було оголошено перерву у розгляді справи до "26" березня 2019 р. о 12:00 год.

26.03.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд встановив:

ОСОБА_1 відповідно до договору оренди нерухомого майна від 15 вересня 2009 року, яке було власністю міської громади в особі Ізмаїльської міської ради, був орендатором частини вестибюлю АДРЕСА_2, загальною площею 13,1 кв.м.

08.02.2011 року ОСОБА_1 подав заяву на ім'я начальника Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради - Приліпченко Г.В., про включення в перелік приватизації на 2011 рік приміщення АДРЕСА_2 шляхом викупу. Ця заява була зареєстрована під №3/1-03-146 від 08.02.2011 року.

Як зазначає позивач, приблизно о 10 годині 11 лютого 2011 року його разом з іншими представниками фізичних та юридичних осіб, які мали бажання включити орендовані ними об'єкти в перелік приватизації на 2011 рік, було зібрано на засідання в кабінеті першого заступника голови Ізмаїльської міської ради - Павлухіна Сергія за участю бухгалтера Ізмаїльської міської ради. На цьому засіданні Павлухіним С. було запропоновано їм внести суму у розмірі 10% від вартості орендованих нами об'єктів на рахунок благодійного фонду Ізмаїльської міської ради для того, щоб Ізмаїльська міська рада винесла рішення, згідно з яким включила орендовані нами об'єкти в перелік приватизації на 2011 рік та встановила порядок приватизації шляхом викупу. На цьому зібранні були присутні приблизно десять представників юридичних та фізичних осіб, які є орендаторами інших об'єктів комунальної власності.

18.02.2011 року ОСОБА_1 було внесено 3500 грн. на загальноміські заходи та благодійний фонд, що складало 10% від вартості орендованого мною приміщення АДРЕСА_2 (згідно з п. 1.1. договору оренди від 15.09.2009 року). Факт отримання цих грошей підтверджено відповіддю від міського голови за №13/04-17-605 від 17.03.2015 року.

Однак, до 28 лютого 2011 року письмової відповіді на заяву позивача від 08.02.2011 року Ізмаїльською міською радою в строк встановлений законодавством надано не було.

Рішенням 6-ї сесії 6-го скликання Ізмаїльської міської ради № 405-6 від 25.02.2011 року «Про перелік об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2011 році» в частині встановлення способу приватизації нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, вартістю 35360 грн., замість «шляхом викупу» було встановлено спосіб приватизації «шляхом конкурсу».

Однак відповідно до додатку до вищезазначеного рішення від 25.02.2011 р., міськрада визначила 15 об'єктів, які підлягають приватизації, для 7 (семи) з яких встановила спосіб приватизації - «викуп», а для інших 8 (восьми) об'єктів, серед яких було і спірне нежитлове приміщення пл.13,1 кв.м., був встановлений порядок приватизації - «конкурс».

12.03.2011 року позивачем було отримано лист №2/03-386 від Фонду комунального майна, в якому йому було запропоновано прийняти участь в конкурсі з продажу орендованого мною майна. Однак ніяких підстав про відмову позивачу в приватизації шляхом викупу в цьому листі не вказано.

21.06.2011 року на ім'я начальника Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради - Переверзи С.С., позивачем було подано заяву, відповідно до якої, зазначив, що він як орендатор приміщення на підставі ст.,777 ЦК України у разі продажу речі, переданої у найм, маю переважне право перед іншими особами на її придбання.

23.06.2011 року ОСОБА_1 була отримана відповідь за №1/03-914 на заяву від 21.06.2011 року, відповідно до якої, Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради зазначив, що визнати за ОСОБА_1 переважне право на придбання приміщення не є можливим у зв'язку з тим, що вже визнано попереднього переможця конкурсу.

23.06.2011 року на ім'я начальника Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради - Переверзи С.С., ОСОБА_1 була подана заява, в якій останній просив визнати за ним переважне право на придбання приміщення, оскільки він, як орендатор приміщення на підставі ст.,777 ЦК України у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Під час другого засідання конкурсної комісії з продажу комунальної власності від 30.06.2011 року вищезазначена заява була розглянута комісією, однак в її задоволені позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що вибір способу приватизації є компетенцією Ізмаїльської міської ради.

Не погоджуючись з результатами конкурсу та зі спірними рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення конкурсної комісії по продажу об'єктів комунальної власності від 30 червня 2011 року та зобов'язання вчинити певні дії.

04.07.2011 року ОСОБА_1, звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, в якому, разом зі заявою про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення конкурсної комісії по продажу об'єктів комунальної власності Фонду комунального майна Ізмаїльської міськради від 30.06.2011 року щодо визнання переможця конкурсу по продажу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2;

- зобов'язати конкурсну комісію по продажу об'єктів комунальної власності визнати за мною в якості особи, яка має переважне право перед іншими особами на придбання приміщення, переважне право на придбання нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2 за початковою ціною, яка встановлена Фондом комунального майна Ізмаїльської міськради у 33 432 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, тривалий час був орендатором спірного нежитлового вбудованого приміщення та мав переважне право перед іншими особами на його приватизацію (викуп).

09.09.2011 року я звернувся з доповненнями до адміністративного позову, в яких просив суд:

- визнати частково незаконним та скасувати рішення 6-ї сесії 6-го скликання Ізмаїльської міської ради №405-6 від 25.02.2011 року «Про перелік об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2011 році» в частині встановлення способу приватизації шляхом конкурсу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2 вартістю 35360 грн.;

- зобов'язати Ізмаїльську міську раду встановити спосіб приватизації нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2 вартістю 35360 гри. шляхом викупу.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року позивачу було відмовлено у прийнятті вказаних вище доповнень до адміністративного позову від 09.09.2011 року.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2011 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14.10.2014 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року про відмову у прийнятті доповнення до позову залишено без змін. Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду 1-ї інстанції.

03.06.2015 року, в ході повторного розгляду справи, ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та просив суд:

- визнати частково незаконним та скасувати рішенця 6-ї сесії 6-го скликання Ізмаїльської міської Ради Одеської області №405-6 від 25.02.2011 р. «Про перелік об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2011 році» в частині встановлення способу приватизації шляхом конкурсу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2 вартістю 35360грн.;

- зобов'язати Ізмаїльську міську раду встановити спосіб приватизації нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2 вартістю 35360 грн. шляхом викупу;

- визнати незаконним та скасувати рішення конкурсної комісії по продажу об'єктів комунальної власності Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 30.06.2011 року про визнання переможця конкурсу по продажу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2.

- зобов'язати Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради включити до переліку об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, що підлягають приватизації нежитлове вбудоване приміщення АДРЕСА_2 шляхом викупу ОСОБА_1, як особою, що має переважне право перед іншими особами на придбання приміщення відповідно до ч.2 ст.777 ЦК України та подати відповідне подання до Ізмаїльської міської ради для виконання вимог ч.І ст.7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в установленому законом порядку та процедури оцінки такого майна.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 разом з уточненнями задоволено повністю. Визнано частково незаконним та скасовано рішенця 6-ї сесії 6-го скликання Ізмаїльської міської Ради Одеської області №405-VI від 25.02.2011 року «Про перелік об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2011 році» в частині встановлення способу приватизації шляхом конкурсу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, вартістю 35360 грн. Зобов'язано Ізмаїльську міську Раду Одеської області встановити спосіб приватизації нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, вартістю 35360 грн. шляхом викупу. Визнано незаконним та скасовано рішення конкурсної комісії по продажу об'єктів комунальної власності Фонду комунального майна Ізмаїльської міськради від 30.06.2011р. про визнання переможця конкурсу по продажу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2. Зобов'язано Фонд комунального майна Ізмаїльської міської Ради включити до переліку об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, що підлягають приватизації нежитлове вбудоване приміщення АДРЕСА_2, шляхом викупу ОСОБА_1, як особою, що має переважне право перед іншими особами на придбання приміщення та подати відповідне подання до Ізмаїльської міської Ради Одеської області в установленому законом порядку та процедури оцінки такого майна.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області залишено без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду від 17.03.2016року - залишено без змін.

Договір купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі був укладений 05.07.2011 року, об'єктом якого є 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2.

Згідно з цим договором Фонд Комунального майна Ізмаїльської міської ради, в особі Переверзи Сергія Савелійовича, продав ОСОБА_6 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2(надалі - об'єкт договору).

Враховуючи положення законодавства, щодо переважного права орендатора на викуп орендованого майна, позивач вважає вищезазначений договір незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним.

З наведених підстав, ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, уточненнями та змінами до неї, до відповідачів Ізмаїльської міської ради Одеської та ОСОБА_6 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі, від 05.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №3186, припинення права власності ОСОБА_6 (податковий номер за ДРФО-НОМЕР_1, яка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3) на 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2, за договором купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №3186, скасування рішення про державну реєстрацію права власності за номером права власності №29077050 від 07.07.2011 року за ОСОБА_6 (податковий номер за ДРФО-НОМЕР_1, яка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3) на 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2, за договором купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №3186 та зобов'язати ОСОБА_6 (податковий номер за ДРФО-НОМЕР_1, яка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3), звільнити 3/500 частини нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, яким вона володіє за договором купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №3186.

Відповідачі проти позову заперечують, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі про що надали відповідні відзиви.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено судом ОСОБА_1 відповідно до договору оренди нерухомого майна від 15 вересня 2009 року, яке було власністю міської громади в особі Ізмаїльської міської ради, був орендатором частини вестибюлю АДРЕСА_2, загальною площею 13,1 кв.м.

На підставі вищезазначеного договору оренди від 15 вересня 2009 року Фондом комунального майна мені було передано в оренду нежитлове вбудоване приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 13,1 кв.м.

Умови договору оренди позивачем виконувались в повному обсязі, орендна плата сплачувалася у строки, визначені договором.

Згідно із ст. 777 Цивільного кодексу України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Проте, згідно із договором купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року Фонд Комунального майна Ізмаїльської міської ради, в особі Переверзи Сергія Савелійовича, продав ОСОБА_6 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2.

У договорі купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, в п. 8.1 гарантував нотаріусу та ОСОБА_6, що «об'єкт приватизації ... не є переданим, не знаходиться під арештом, судових справ щодо нього немає».

В свою чергу ОСОБА_6 вказала в п. 13.2. договору купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, що «осіб, які б могли ставити питання про визнання цього договору купівлі-продажу недійсним, відсутні».

Крім того, договір купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року, був укладений після подачі ОСОБА_1 адміністративного позову від 04.07.2011 року про оскарження рішення конкурсної комісії Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 30 червня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_6 було визнано як особу, що запропонувала найбільшу ціну в сумі 92000 грн. переможцем конкурсу по приватизації 3/500 частини нежилого вбудованого приміщення АДРЕСА_2., на підставі якого і був укладений договір купівлі-продажу комунального майна шляхом продажу на конкурсі від 05.07.2011 року.

Таким чино, з наведеного вбачається, що Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради, в особі Переверзи Сергія Савелійовича, і ОСОБА_6, знаючи про те, шо об'єкт договору знаходився в оренді в ОСОБА_1, ввели нотаріуса в оману, оскільки надали нотаріусу неправдиву інформацію про відсутність осіб, які б могли ставити питання про визнання цього договору купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року адміністративний позов разом з уточненнями ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано частково незаконним та скасовано рішення 6-ї сесії 6-го скликання Ізмаїльської міської Ради Одеської області №405-VI від 25.02.2011 року «Про перелік об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2011 році» в частині встановлення способу приватизації шляхом конкурсу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, вартістю 35360 грн., зобов'язано Ізмаїльську міську Раду Одеської області встановити спосіб приватизації нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, вартістю 35360 грн. шляхом викупу, визнано незаконним та скасовано рішення конкурсної комісії по продажу об'єктів комунальної власності Фонду комунального майна Ізмаїльської міськради від 30.06.2011 р. про визнання переможця конкурсу по продажу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, зобов'язано Фонд комунального майна Ізмаїльської міської Ради включити до переліку об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, що підлягають приватизації нежитлове вбудоване приміщення АДРЕСА_2, шляхом викупу ОСОБА_1, як особою, що має переважне право перед іншими особами на придбання приміщення та подати відповідне подання до Ізмаїльської міської Ради Одеської області в установленому законом порядку та процедури оцінки такого майна.

Колегією суддів Одеського апеляційного адміністративного суду України, 22 червня 2016 року винесено ухвалу по справі №2-а-8098/11, згідно з якою постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року про задоволення в повному обсязі адміністративного позову разом з уточненнями ОСОБА_1, - залишено без змін.

У даній адміністративній справі визнано незаконним та відмінено рішення конкурсної комісії Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 30 червня 2011 року, згідно з яким, переможцем конкурсу по продажу нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_2, визнано ОСОБА_6 як особу, що запропонувала найбільшу ціну в сумі 92000 грн.

На підставі цього рішення конкурсної комісії Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 30 червня 2011 року був укладений договір купівлі-продажу комунального майна від 05 липня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_6 є власником 3/500 частини нежилого вбудованого приміщення АДРЕСА_2.

Оскільки рішення конкурсної комісії Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 30 червня 2011 року визнано незаконним та відмінено, а тому, на думку суду і договір купівлі-продажу комунального майна від 05 липня 2011 року укладений на підставі скасованого рішення, згідно з яким ОСОБА_6 є власником 3/500 частини нежилого вбудованого приміщення АДРЕСА_2, підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.346 Цивільного кодексу України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу визнається недійсним, то вимога позивача, щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності за номером права власності №29077050 від 07.07.2011 року за ОСОБА_6 та припиненням права власності ОСОБА_6 на 3/500 частини нежитлової вбудованого приміщення АДРЕСА_2 за договором купівлі- продажу від 05.07.2011 року, підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

У відзивах на позовну заяву, відповідачами Ізмаїльською міською радою Одеської області та ОСОБА_6 було заявлено заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В обґрунтування вищезазначених заяв, відповідачі посилаються на ті обставини, що договір купівлі-продажу був зареєстрований ще 05.07.2011 p., а отже - строк позовної давності пропущений.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" ( із змінами та доповненнями) якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що у даному випадку, виходячи з положень ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначене також знайшло відображення у ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Європейський суд з прав людини у справі "Федоренко проти України" зазначив, що втручання у право власності має здійснюватись відповідно до закону, в інтересах суспільства, з дотриманням принципу пропорційності втручання у мирне володіння майном окремої особи перед загальним інтересом суспільства.

Крім того, у справі "Хрістов проти України" Європейський суд зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише тоді, якщо, зокрема, буде доведено, що воно здійснене "в інтересах суспільства" або "на умовах, передбачених законом". Більше того, втручання у право власності має також відповідати вимозі пропорційності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України позивача витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 86, 130, 175, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів Ізмаїльської міської ради Одеської області та ОСОБА_6 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов'язання звільнення частини нежитлового вбудованого приміщення - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут