ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/132/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 06.02.2019р., суддя в І інстанції Смородінова О.Г., повний текст якої складено 06.02.2019р. в м. Миколаєві

у справі № 915/132/19

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Никпласт"

про: визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом від 31.07.2018 № 9,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Никпласт" про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом від 31.07.2018 № 9, яким встановлено строки та розміри виплати ОСОБА_1, як колишньому учаснику товариства з обмеженою відповідальністю «Никпласт», решти дивідендів за 2017 рік.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ст. 174 ГПК України у зв'язку з тим, що, зокрема, до заяви не додано доказів сплати судового збору та встановлено заявнику 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

01.02.2019 до господарського суду Миколаївської області надійшла заява позивачки про усунення недоліків позовної заяви, в додатках до якої містилась копія повідомлення управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області (далі УДКС) № 02-08/198 від 28.01.2019, в якій зазначено, що сплачений ОСОБА_1 судовий збір зараховано 16.01.2019 меморіальними ордерами № ПН175З в сумі 1921 грн, № ПН174З в сумі 1921 грн., № ПН143З в сумі 1921 грн, № ПН123З в сумі 1921 грн на бюджетний рахунок 3007, код бюджетної класифікації 22030101.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи повернуто позивачці на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачкою до позовної заяви не було додано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, зокрема, з доказами того, що судовий збір, сплачений за квитанцією № ПН165 від 16.01.2019 зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України. В ухвалі від 23.01.2019 суд вказав на зазначений недолік позовної заяви та встановив процесуальний строк для усунення недоліків. Натомість, позивач до заяви про усунення недоліків додав документ, який свідчить про зарахування на бюджетний рахунок сум судового збору сплачених за меморіальними ордерами №ПН175З, №ПН174З, №ПН143З, №ПН123З. Разом з тим, з наданого листа управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області № 02-08/198 від 28.01.2019 жодним чином не вбачається факту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору, сплаченого за квитанцією № ПН165 від 16.01.2019. Крім того, за додаткової перевірки суду вбачається, що як станом на дату звернення до суду з позовною заявою (18.01.2019), так і станом на 06.02.2019, згідно даних Журналу реєстрації операцій із сплати та повернення судового збору програми "Діловодство спеціалізованого суду", відмітка про зарахування судового збору, сплаченого за квитанцією № ПН165 від 16.01.2019 у сумі 1921 грн на казначейський рахунок - відсутня. Таким чином, позивачкою не усунуто всіх вказаних судом в ухвалі від 23.01.2019 недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та справу направити для продовження розгляду до господарського суду Миколаївської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на те, що відсутність відображення зарахування судового збору в комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» може свідчити лише про її тимчасову несправність. При сплаті судового збору банківська установа оформлює операцію квитанцією, яку видає платнику збору, а Управління ДКСУ у м. Миколаєві Миколаївської області відображає зарахування на бюджетний рахунок отриманих коштів у меморіальному ордері, і платник збору не повинен розбиратися у тонкощах оформлення цих проводок. Суд першої інстанції не довіряє офіційній інформації уповноваженого на прийом судового збору та оформлення цієї операції державного органу про отримання від позивача 4-х платежів по 1921,00 грн. та за рахунок штучного ототожнення різних понять робить висновок, який не відповідає обставинам справи, оскільки позивач дійсно отримала у банку 4 однакових квитанції з різними номерами - у випадку з цією справою за № ПНІ65, які вона додала до 4-х позовів з різними відповідачами - вона не могла додати до цього та інших трьох позовів меморіальні ордери, оскільки такі документи, як нам зрозуміло, знаходяться у документообігу ДКСУ, а не в комерційних банках.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судом встановлено, що на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі за подання позовної заяви ОСОБА_1 додано квитанцію №ПН165 від 16.01.2019 на суму 1921 грн.

Також, в якості доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до заяви про усунення недоліків позивачкою додано копію листа управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області № 02-08/198 від 28.01.2019 «Про підтвердження сплати судового збору» такого змісту:

«Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області, повідомляє наступне.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1, зараховано 16.01.2019 меморіальними ордерами №ПН175З в сумі 1921,00 грн, №ПН174З в сумі 1921,00 грн, №ПН143З в сумі 1921,00 грн, №ПН123З в сумі 1921,00 грн на бюджетний рахунок 33007, код бюджетної класифікації 22030101».

З наданої на адвокатський запит представника позивача відповіді Комерційного Індустріального Банку від 06.03.2019 вбачається, що судовий збір, сплачений за квитанцією № ПН165 від 16.01.2019 перераховано на рахунок меморіальним ордером № ПН 175З, який скаржник додав до матеріалів апеляційної скарги (отримувач: УК у м. Миколаїв, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача 899998, рахунок 3007, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1; судовий збір за позовом ОСОБА_1, господарський суд Миколаївської області).

Отже, реквізити, за якими перераховано судовий збір згідно квитанції № ПН165 від 16.01.2019 відповідають реквізитам для сплати судового збору за подання позову до господарського суду Миколаївської області.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви через неподання позивачкою доказів сплати судового збору.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до суду.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 № 23436/03).

Водночас, повернення позовної заяви з підстав відсутності доказів сплати судового збору, у той час як такі докази містяться у матеріалах справи, є порушенням як норм процесуального права, так і позбавленням особи права на доступ до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки місцевого господарського суду не ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права у зв'язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваної у справі ухвали суду та передачі справи на розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до статті 129 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017, судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 06.02.2019 у справі № 915/132/19 скасувати.

Справу № 915/132/19 передати на розгляд господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12.04.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Мишкіна М.А.