ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" квітня 2019 р. Справа № 5004/250/12

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Хвищук Н.В.,

представника стягувача (заявника): адвоката ОСОБА_1

представника боржника: адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу представника Акціонерного товариства фірма "Immobilien Benelux" (Бельгія)

на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області

у справі № 5004/250/12

за позовом Акціонерного товариства фірма "Immobilien Benelux" (Бельгія)

до відповідача Державного підприємства "Цуманське лісове господарство" (Україна)

про повернення майна

встановила: на адресу Господарського суду Волинської області надійшла скарга АТ фірма "Immobilien Benelux" на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, в якій скаржник просить:

- визнати бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо не призначення дати огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та не передачі майна стягувачу незаконною;

- зобовязати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 призначити по виконавчому провадженні № 50428046 у розумні строки дату огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та передати визначене у рішенні Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року майно стягувачу.

Обгрунтовуючи подану скаргу, скаржник зазначає, що органом ДВС протягом тривалого часу не вчиняється будь-яких дій для визначення дати проведення виїзного огляду для ідентифікації майна, яке необхідно передати стягувачу згідно рішення суду. Така бездіяльність державного виконавця порушує чинне законодавство щодо ефективного та своєчасного вчинення виконавчих дій та права стягувача на виконання рішення в розумні строки. При цьому посилається на Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Ухвалою суду від 02.04.2019р. скаргу представника АТ фірма "Immobilien Benelux" призначено до розгляду в засіданні 11.04.2019р. з повідомленням про день та час його проведення скаржника (стягувача), боржника та орган ДВС.

В судовому засіданні представник боржника подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд скарги для надання пояснень на скаргу, в звязку з тим, що ухвалу суду підпримємство отримало лише 10.04.2019р.

Клопотання представника боржника про відкладення розгляду скарги не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Тобто законом встановлений присічний строк розгляду скарги, який не може перевищувати 10 днів та не може бути продовжений судом.

Крім того, з вимогами, викладеними у скарзі, стягувач неодноразово звертався до суду раніше. Скарга з додатками також надсилалася на адресу боржника. А тому, боржник мав бути обізнаний про зміст і суть скарги та вимог. Отже мав можливість своєчасно подати суду свої вимоги і заперечення по скарзі.

В судовому засіданні оголошувалась перерва для надання можливості представнику боржника ознайомитись з матеріалами скарги та надати свої пояснення.

Також, на офіційну електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшло клопотання представника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області про відкладення судового засідання, не засвідчене відповідним ключем електронного цифрового підпису (ЕПЦ).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.5.5 Інструкції з діловодства в господарських судах України обробці та реєстрації не підлягають електронні документи, у яких відсутній підпис, за яким можливо ідентифікувати відправника. Такі документи не приймаються судом до розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В судовому засіданні представник скаржника викладені у скарзі вимоги підтримав.

Представник боржника проти вимог, викладених у скарзі заперечив. Зазначив, що державним виконавцем вчинялись дії щодо виконання рішення суду. Крім того вказав, що представник стягувача не має необхідних повноважень на подання скарги та представлення інтересів у суді, оскільки долучений адвокатом ОСОБА_1 ордер, не містить повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника.

Дослідивши додані до скарги докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року у справі №5004/250/12, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2012 року, позов акціонерного товариства фірма "Immobilien Benelux" (Бельгія) до державного підприємства "Цуманське лісове господарство" про повернення майна, задоволено частково; зобов'язано державне підприємство "Цуманське лісове господарство" повернути акціонерному товариству фірма "Immobilien Benelux" безпідставно набуте майно обладнання лісопиляння і деревообробки з подальшим переліком відповідного майна.

На виконання рішення судів першої та другої інстанції Господарським судом Волинської області видано наказ №5004/250/12-1 від 05.10.2012 року.

06.12.2012р. старшим державним виконавцем Новосадом О.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконаче провадження №355547348 з примусового виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 21.11.2013р. повернуто виконавчий документ стягувачу у звязку з відсутністю майна, яке необхідно передати стягувачу згідно рішення суду.

Ухвалою суду від 17.12.2015 року у справі №5004/250/12 у звязку із втратою наказу №5004/250/12-1 від 05.10.2012 р. видано дублікат вказаного наказу.

12.03.2016р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50428046 з примусового виконання наказу № 5004/250/12-1 від 05.10.2012р.

Під час огляду майна боржника за його місцезнаходженням було виявлено обладнання лісопиляння і деревообробки, однак не можливо було встановити, яке конкретно майно необхідно передати стягувачу за рішенням суду у справі №5004/250/12.

22.08.2016р. державним виконавцем складено акт, відповідно до якого - для ідентифікації майна, яке необхідно передати стягувачу і яке знаходиться в боржника, необхідно залучити експерта-спеціаліста.

Майже через рік, 10.07.2017р. постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 призначено ОСОБА_4 спеціалістом у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу суду № 5004/250/12-1 від 05.10.2012р. та зобовязано останнього ідентифікувати майно, зазначене в рішенні суду.

31.05.2018р. стягувачем заявлено відвід спеціалісту ОСОБА_4

09.01.2019р. ВДВС повторно винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні та призначено ОСОБА_4 спеціалістом у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу №5004/250/12-1 від 05.10.2012р.

29.01.2019р. стягувачем до органу ДВС подано клопотання про визначення дати проведення виїздного огляду та ідентифікації майна належного стягувачу. Вказане клопотання отримане ДВС 31.01.2019р., однак, з моменту звернення по даний час виконавцем не було визначено дати виїзду і не здійснено виїзд на місце для ідентифікації майна, яке необхідно передати стягувачу.

Вважаючи таку бездіяльність органу ДВС неправомірною, стягувач звернувся до суду із скаргою.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною 8 статті 48 Закону України Про виконавче провадження виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 11 Розділу І Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

У відповідності до п.п. 22- 25 Розділу VIII вказаної Інструкції передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з'явиться на виконання без поважних причин. Виконавець в присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис. В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписуються виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті. У разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих. Якщо під час виконання рішення про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виявлено лише частину таких предметів, виконавець здійснює їх передачу в порядку, встановленому пунктом 23 цього розділу, про що робить відмітку у виконавчому документі.

Скаржник зазначає, що він неодноразово направляв на адресу ВПВР управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області клопотання про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №50428046 щодо примусового виконання наказу суду №5004/250/12-1 від 05.10.2012 р.

Однак, протягом тривалого часу державним виконавцем не призначено дату огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та не передано визначене у рішенні Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року майно стягувачу.

Державним виконавцем не подано суду матеріалів виконавчого провадження чи будь-яких інших доказів, що ним вжито усіх передбачених законом заходів, спрямованих на вчасне і повне виконання рішення суду у даній справі.

Згідно наданої скаржником Інформації про виконавче провадження після призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні 09.01.2019р. виконавчі дії не вчинялися.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004р. у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні у справі Янголенко проти України, no.14077/05, від 10.12.2009р. Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції".

Таким чином, виконання судового рішення повинно розглядатись як складова частина "судового розгляду " за змістом статті 6 Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду у справі "ОСОБА_5 проти України" від 15.10.2009р.).

Згідно зі ст. 1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

З цього приводу суд зазначає, що з метою виконання рішення державний виконавець не тільки має використовувати надані йому права для фактичного виконання рішення суду, але й зобовязаний ефективно та у належному порядку використати такі права, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, виходячи з наявних матеріалів справи, господарським судом встановлено, що з часу провторного відкриття виконавчого провадження (12.03.2016р.) по даний час державним виконавцем не проведено огляд та ідентифікацію майна боржника, яке необхідно передати стягувачу та не передано таке майно стягувачу.

А тому, у суду наявні підстави вбачати бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні № 50428046 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 05.10.2012р. №5004/250/12-1 у справі №5004/250/12, що є порушенням прав стягувача - АТ фірма "Immobilien Benelux" на виконання рішення суду.

Заперечення представника боржника щодо відсутності необхідних повноважень на подання скарги та представлення інтересів у суді представника стягувача, оскільки долучений адвокатом ОСОБА_1 ордер, не містить повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника є необгрунтованими та безпідставними.

У відповідності до ч.4 ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Наданий адвокатом стягувача ордер серії РН-800 №086 від 12.03.2019р. містить всі необхідні реквізити, встановлені Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого Рішенням ради адвокатів України 17.12.2012р. №36. Крім того, згідно п.16 даного Положення відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності із ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо не призначення дати огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та не передачі майна стягувачу згідно рішення Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року у справі №5004/250/12 є неправомірною, а тому суд приходить до висновку про задоволення скарги АТ фірма "Immobilien Benelux" та зобовязання державного виконавця вчинити відповідні дії.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

1. Скаргу Акціонерного товариства фірма "Immobilien Benelux" задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо не призначення дати огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та не передачі майна стягувачу згідно рішення Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року у справі №5004/250/12 .

3. Зобовязати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 призначити по виконавчому провадженні № 50428046 у розумні строки дату огляду майна боржника для його ідентифікації з тим майном, яке необхідно передати стягувачу та передати визначене у рішенні Господарського суду Волинської області від 22.05.2012 року у справі №5004/250/12 майно стягувачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 12.04.2019р.

Суддя О. Г. Слободян