ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Справа№ 925/926/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Ярмак О.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 02.04.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 04.12.2018 (повний текст складено 04.12.2018)

у справі № 925/926/18 (Васянович А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 179475,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж про стягнення з відповідача 179 475 грн. 88 коп., а саме: 113 322 грн. 45 коп. пені, 6 287 грн. 48 коп. 3% річних та 59 865 грн. 95 коп. інфляційних втрат, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3117/15-ТЕ-36 від 08 грудня 2014 року.

Позовні вимоги були обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого природного газу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/926/18 в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до спірних правовідносин поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Відтак, з огляду на положення частини 3 статті 7 даного Закону, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове та стягнути з відповідача на користь позивача 179 475 грн. 88 коп., з яких: 113 322 грн. 45 коп. пені, 6 287 грн. 48 коп. 3% річних та 59 865 грн. 95 коп. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, чим суд порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, статті 1-3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон).

Апелянт зазначає, що застосування до спірних правовідносин Закону є неправомірним, оскільки з огляду на аналіз положень статті 3 Закону, учасниками процедури врегулюванння заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Водночас матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Позивач посилається на те, що аналогічна правова позиція стосовно обов'язковості включення до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості, викладені у ряді постанов Вищого господарського суду України, зокрема у справах №910/15010/16, 910/16766/13 та ін., водночас суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зазначеним судовим рішенням.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її мотивів та вимог, визнає їх необґрунтованими та безпідставними, а судом першої інстанції, на думку відповідача, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, у зв'язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Поміж іншого, відповідач вказує на те, що дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії. Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, а відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності (30.11.2016) цим Законом. При цьому виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржником станом на 30.11.2016.

Отже, як стверджує відповідач, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржником (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договором поставки природного газу за умов її погашення заборгованості за договором поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 08 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Ватутінським комунальним підприємством теплових мереж (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3117/15-ТЕ-36.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 4192,2 тис. куб.м.

До умов вищевказаного договору сторонами вносилися зміни, зокрема, щодо ціни на газ та банківських реквізитів продавця, про що свідчать додаткові угоди №1 від 24 березня 2015 року, №2 від 27 липня 2015 року, №4 від 21 жовтня 2015 року та №5 від 30 листопада 2015 року.

Позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу виконав повністю та поставив відповідачу у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року природний газ на загальну суму 6 528 460 грн. 58 коп., що підтверджується копіями актів приймання - передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Станом на 30 листопада 2016 року відповідач за поставлений природний газ по договору розрахувався повністю, що підтверджується безпосередньо розрахунком заборгованості наданим позивачем до суду разом з позовом. Крім того, дані обставини визнаються сторонами, а тому в силу приписів ст.75 ГПК України останні не підлягають доказуванню.

Однак, оскільки зобов'язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором купівлі-продажу природного газу №3117/15-ТЕ-36 від 08 грудня 2014 року строків оплати, Публічне акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" нараховано Ватутінському комунальному підприємству теплових мереж пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Дані обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на приписи статей 526, 530, 612, 549, 625 ЦК України, ст. ст.193, 230, 231 ГК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що дія вказаного вище Закону поширюється на правовідносини, що склалися між сторонами.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 року.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції). Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №927/1152/16.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського п процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв'язку з чим, посилання апелянта на висновки, викладені у постановах Вищого господарського суду України не приймаються судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/926/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/926/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/926/18 залишити без змін.

Матеріали справи №925/926/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено: 11.04.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська