ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.04.2019 м.Харків Справа № 905/484/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєвій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД, м.Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 53118,28грн.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення 53118,28грн., з яких: 42663,11грн. основний борг; 575,08грн. 3% річних; 2979,19грн. інфляційні збитки; 6900,90грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив, зокрема, положення статей 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/484/19.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/484/19; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 09.04.2019р.

02.04.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечує та посилається на те, що платіжним дорученням від 27.02.19р. №1213 була здійснена оплата суми основного боргу в розмірі 42663,11грн.

Представник позивача у судове засідання 09.04.2019р. не зявився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 09.04.2019р. не зявився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явились, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018р. між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД (Постачальник) укладено договір №МТМ147-П/Пр/1 , згідно п.1.1 якого Постачальник зобовязується передати, а Покупець - прийняти та оплатити Цегла ДК 021:2015-44110000-4 Конструкційні матеріали (товари), на умовах, що передбачені даним договором, відповідно до додатку №1.

Кількість, номенклатура товарів вказуються в специфікаціях до даного договору, що є його невідємною частиною (специфікація) (п.2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору поставка товарів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказаних у специфікації, і включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати Постачальника повязані з постачанням товарів.

Загальна сума договору складає 157999,87 грн., в тому числі ПДВ 26333,31 грн. (п.3.3 договору).

Оплата за замовлений товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу 15 календарних днів після поставки на склад Покупця. Оплата Покупцем товарів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому договорі (п.4.1, п.4.2 договору).

Згідно п.5.1, п.5.2 договору поставка товару здійснюється згідно заявок в строк, що не перевищує 10 календарних днів з моменту отримання заявки, на умовах DАР Інкотермс 2010, за адресою м.Маріуполь, вул.Митрополитська, 185. Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та відсутності потреби Покупця.

Цей договір набирає чинності з дати реєстрації і діє до 31.12.2018р., а в частині фінансових зобовязань до повного їх виконання (п.11.1 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Згідно специфікації №1 (додаток №1) до договору №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. сторонами узгоджено поставку товару: цегла шамотна ША-1 №5, у кількості 9,648 т. (2680 шт.), ціною 3684,97 грн. за од. без ПДВ; цегла червона М-100, у кількості 23160 шт., ціною 4,15 грн. за од. без ПДВ, на загальну суму 157999,87 грн. з ПДВ.

Специфікація підписана представниками сторін договору та скріплена печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання специфікації №1 (додаток №1) до договору №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. на підставі видаткової накладної №829-04 від 29.08.2018р. (товарно-транспортної накладної №Р829-04 від 29.08.2018р.) поставлено відповідачу товар на суму 42663,11 грн., який прийнятий представником відповідача на підставі довіреності №107 від 29.08.2018р., що підтверджується підписом останнього на відповідній накладній без зауважень та заперечень.

Крім того, позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №829-03 від 29.08.2018р. на суму 42663,11 грн.

Предмет продажу означений правочином, ідентичний найменуванню товару, придбаного за наведеною видатковою накладною.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. зобовязання щодо оплати поставленого товару не виконав.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором за видатковою накладною №829-04 від 29.08.2018р. в розмірі 42663,11 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховані та предявлені до стягнення 3% річних у розмірі 575,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 2979,19 грн. та на підставі п.7.2 договору пеня у розмірі 6900,90 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п.4.1 договору оплата за замовлений товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу 15 календарних днів після поставки на склад Покупця.

З огляду на викладені умови оплати, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткової накладної №829-04 від 29.08.2018р. до 13.09.2018р. (включно).

При цьому, відповідно до платіжного доручення №1213 від 27.02.2019р. відповідачем здійснено оплату у розмірі 42663,11 грн. 27.02.2019р. з призначенням платежу: «Оплата за кирпич огнеупорний по дог. №МТМ147-П/Пр/1 від 31.07.18р. согл. счета №829-03 от 29.08.18р.».

Таким чином, оплата поставленого за видатковою накладною №829-04 від 29.08.2018р. товару здійснена відповідачем з прострочкою.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що погашення відповідачем заборгованості за видатковою накладною №829-04 від 29.08.2018р. у повному обсязі було здійснено 27.02.2019р.

Позивач звернувся із розглядуваним позовом 05.03.2019р. - дата відправлення означена на відбитку штампу на поштовому конверті, у якому 11.03.19р. позов надійшов до господарського суду Донецької області, тобто після погашення відповідачем заборгованості в розмірі 42663,11грн.

З наведених підстав, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 42663,11 грн. задоволенню не підлягають, а судові витрати щодо цієї частини вимог, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на позивача.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 3% річних загалом за період з 14.09.2018р. по 25.02.2019р. в загальному розмірі 575,08 грн. та інфляційні витрати загалом за період з вересня 2018р. по лютий 2019р. в загальному розмірі 2979,19 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, за період визначений позивачем, судом встановлено їх дійсний розмір у сумі 578,58 грн., тоді як позивачем заявлено 575,08 грн.

Враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 575,08 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначений період для нарахування інфляційних нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань за період жовтень 2018р. - січень 2019р., суд дійшов висновку, що розмір інфляційних нарахувань, який підлягає стягненню становить 2128,15 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 6900,90 грн. (нарахування здійснено за період з 14.09.2018р. по 25.02.2019р., з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2 договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати товарів, Покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок неустойки з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, оскільки пеня в розмірі 0,04% від суми заборгованості не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок пені відповідно до норм чинного законодавства та умов договору за період визначений позивачем, суд дійшов висновку що розмір пені складає 2815,77 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 2815,77 грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних витрат та пені судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості, у звязку з перебуванням у скрутному фінансовому стані, а отже і відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій (3% річних, пені та інфляційних), судом відхиляються, оскільки ці твердження є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

Крім того, стягнуті з відповідача на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями в розумінні норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000,00 грн.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано у копіях: договір про надання правової допомоги №010618 від 01.06.18р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД та адвокатом ОСОБА_1, додаткова угода №6 від 22.01.2019р. до договору, акт приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) №06/01 від 25.02.2019р.

При цьому, у судове засідання 09.04.2019р. представник позивача не зявився, докази того, що ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює свою діяльність відповідно до приписів Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З наведених підстав, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД, м.Київ, до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення 53118,28грн., з яких: 42663,11грн. основний борг; 575,08грн. 3% річних; 2979,19грн. інфляційні збитки; 6900,90грн. пеня, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (87534, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СТОЛИЦЯ ЛТД (02096, м.Київ, вул.Сімферопольська, буд.13А, оф.121, ) 3% річних в сумі 575,08 грн., інфляційні втрати в сумі 2128,15 грн., пеню у сумі 2815,77 грн., судовий збір в сумі 199,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 09.04.19р. підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.19р.

Суддя М.О. Лейба