РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2019Справа № 910/16580/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд.7, оф.10)

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Северина Юрія Петровича (АДРЕСА_1)

про визнання протиправним та скасування рішення

за участю представників

від позивача: Василяко Р.О.

від відповідача: Крижовий Д.В., Северин Ю.П.

У судовому засіданні 10.04.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Северина Юрія Петровича про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає про необхідність визнання протиправним та скасувати Наказу №113 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" Северин Юрія Петровича від 25.07.2018 "Про виявлення ознак нікчемності у правочинах", оскільки останній суперечить вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Порядку виявлення правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними. Крім того, позивач просить суд визнати дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Северин Юрія Петровича щодо визнання нікчемності Договору про надання послуг від 01.09.2014, договору застави майнових прав від 01.09.2014, договору відступлення права вимоги від 01.09.2014, укладених між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" протиправними з огляду на те, що проведення перевірки на нікчемність договорів, а також повідомлення про їх нікчемність, було здійснено у процедурі ліквідації банку, що не відповідає нормам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у даній процедурі проведення перевірки договорів на ознаки нікчемності не передбачено, а ліквідатор не наділений такими повноваженнями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.01.2019.

11.01.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження виконання останнім договірних зобов'язань щодо надання юридичних послуг та здійснення інших дій, спрямованих на стягнення з боржників заборгованості за Кредитними договорами. Крім того, відповідач звертає увагу, що позивач не вказує, які саме дії щодо самостійного стягнення заборгованості за Кредитним договором були здійснені Банком, та не надає доказів на підтвердження цієї обставини, позивач не аргументує, чому договір став неможливим до виконання. Також, відповідач стверджує, що Банк не отримував оригінал примірника Договору відступлення прав вимоги, докази протилежного позивачем не надано, а отже Договір відступлення прав вимоги не є таким, що набрав чинності.

23.01.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертиз у даній справі.

23.01.2019 у судовому засіданні позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що судами різних інстанціями та юрисдикціями встановлено факт укладення та чинності Договору від 01.09.2014 між ТОВ "Норіус Компані" та ПАТ "Банк Камбіо", а тому є невірним твердження відповідача щодо неотримання банком оригіналів примірників Договорів. Також, позивач звертає увагу, що обставини щодо припущення не виконання позивачем договірних зобов'язань не стосуються даного спору та не мають значення для справи. Крім того, позивач вважає, що Наказ № 113 є протиправним у зв'язку з невідповідністю його вимогам ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 203 Цивільного кодексу України.

23.01.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 30.01.2019, у зв'язку з надання часу представнику позивача ознайомитись з клопотанням відповідача про призначення експертизи у справі та підготовкою додаткових документів по справі.

28.01.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, зі змісту яких вбачається, що у відповіді на відзиві позивача відсутня чіткість у викладі власної позиції та позивач не надає доказів підтвердження свого твердження, зі змісту якого рішення чи постанови можна встановити факт дослідження оригінальних примірників договорів. Також, відповідач наголошує, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували факт надання послуги згідно Договору про надання послуг від 01.09.2014, який нібито було укладено між Банком та Позивачем.

30.01.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та відкласти підготовче засідання на 20.02.2019.

20.02.2019 у судовому засідання суд на місці ухвалив повернути представнику позивача оригінали документів, продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 06.03.2019, запропонувати позивачу надати письмові пояснення щодо клопотання відповідача про призначення експертизи у справі.

06.03.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення позивача на клопотання про проведення експертизи, в яких останній заперечує щодо призначення експертизи у справі та вважає таке клопотання безпідставним, необґрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

06.03.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив відкласти розгляд клопотання про призначення експертизи по справі на наступне судове засідання, відкласти підготовче засідання на 20.03.2019.

11.03.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення відповідача, з яких вбачається, що відповідач пропонує проведення експертизи доручити ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" та гарантує оплату усіх витрат на проведення експертизи, а також надає орієнтовний перелік питань.

Підготовче судове засідання, яке призначене на 20.03.2019, не відбулось у зв'язку з направленням судді Пукшин Л.Г. до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для продовження співбесіди у межах процедури кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 суд призначив підготовче засідання на 10.04.2019.

У судовому засіданні 10.04.2019, за усним клопотанням відповідача, суд на місці ухвалив залишити без розгляду клопотання відповідача про призначення судової експертизи та за згодою сторін закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 6 ст. 183 ГПК України.

У судовому засіданні суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представники відповідача проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (надалі - відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" (надалі - позивач, виконавець) було укладено Договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язалося надати замовнику юридичні послуги та здійснити інші дії, спрямовані на стягнення з боржників ПАТ "Банк Камбіо" та/або їх поручителів заборгованості за Кредитними договорами, перелік яких було зафіксовано у Додатку № 1 до цього договору. Замовник в свою чергу прийняв на себе зобов'язання оплатити надані послуги та відшкодувати витрати згідно умов договору.

З метою забезпечення належного виконання умов вказаного договору між сторонами було укладено договір застави майнових прав від 01.09.2014, згідно якого ПАТ "Банк Камбіо" (заставодавець) було передано в заставу майнові права за вищевказаними Кредитними договорами.

У відповідності до умов договору застави майнових прав від 01.09.2014 ПАТ "Банк Камбіо" передало в заставу ТОВ "Норіус Компані" усі свої майнові права за Кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк Камбіо" та його боржниками (перелік Кредитних договорів та боржників визначено в Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 01.09.2014 p.). Зокрема, в заставу були передані наступні майнові права ПАТ "Банк Камбіо" за Кредитними договорами:

-№ 351/02-2008 від 30.07.2008 p., позичальник ТОВ "Лазер Плюс";

-№ 27-2008 від 31.07.2008 p., позичальник ТОВ "УКНК "Транс Юг";

-№ 070/1-2010/840 від 21.05.2010 p., позичальник ТОВ "Еко Континент";

-№ 103/1-2010/840 від 11.10.2010 p., позичальник ТОВ "Логістік Гарант";

-№ 104/1-20І0/978 від 12.10.2010 p., позичальник ТОВ "Еколюб";

-№ 107/1-2010/840 від 13.10.2010 p., позичальник ТОВ "Еколюб";

-№ 109/1-2010/978 від 14.10.2010 p., позичальник ТОВ "Еколюб";

-№ 021/1-2012/978 від 05.09.2012 p., позичальник ТОВ "КДС Груп";

-№ 029/1-2011/978 від 07.09.2011 p., позичальник ТОВ "КДС Груп";

-№ 011/1-2012/980 від 23.04.2012 p., позичальник TOB "Транс-Юг Трейдінг";

-№ 012/1-2012/840 від 30.05.2012 p., позичальник ТОВ "КДС Груп";

-№ 022/1-2012/840 від 28.12.2012 p., позичальник ТОВ "Транспортна група".

За змістом п. 1.2 договору застави цим договором забезпечуються усі вимоги заставодержателя, які випливають з договору про надання послуг, у тому числі, але не виключно зі сплати базової винагороди, додаткової винагороди, пені, відшкодування понесених заставодержателем витрат.

Згідно з п. 1.3 договору застави за цим договором заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем зобов'язань, що забезпечуються заставою за цим договором, одержати задоволення за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

У відповідності до п. 1.4 договору застави вартість предмета застави на момент укладення цього договору складає 23691312,94 грн.

Пунктом 3.1 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення заставодавцем своїх прав вимоги за кредитними договорами на користь заставодержателя на підставі договору (договорів) про відступлення права вимоги під умовами, який (які) укладається між сторонами в момент укладення цього договору.

01.09.2014 року між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги з відкладальною умовою, згідно якого на користь ТОВ "Норіус Компані" були відступлені майнові права за Кредитними договорами, перелік яких, наведено у Додатку № 1.

Відомості про обтяження майнових прав ПАТ "Банк Камбіо" за зазначеними Кредитними договорами було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що внесено відповідний запис № 15284357 від 31.03.2015.

Позивач зазначає, що на підставі укладених договорів та внаслідок невиконання Банком умов договору про надання послуг, з урахуванням договорів застави та відступлення, у березні 2016 року до позивача перейшли усі права первісного кредитора за кредитними договорами.

Судом встановлено, що 04.12.2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України №782 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 від 04.12.2014 про початок з 05.12.2014 процедури виведення Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №144 від 27.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46 від 02.03.2015 прийнято рішення про початок з 02.03.2015 процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача призначено Додусенка В.І.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №212 від 22.02.2016 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" на два роки по 01.03.2018 включно.

01.02.2018 рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 304 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" на один рік з 01.03.2018 р. по 01.03.2019 р. включно.

Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 900 від 29.03.2018 "Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо", відповідно до якого призначено уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Северина Ю.П. на строк з 30.03.2018 р. по 01.03.2019 р. включно.

15 липня 2018 року наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Ю.П. Северин № 113 затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності № б/н від 17.05.2018, згідно з яким ознаки нікчемності виявлено у правочинах (договорах), укладених між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані":

- договорі про надання послуг б/н від 01.09.2014;

- договорі застави майнових прав б/н від 01.09.2014;

- договорі відступлення права вимоги б/н від 01.09.2014.

Зі змісту наказу вбачається, що нікчемність вищевказаних договорів обґрунтована виявленням у них ознак нікчемності, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , оскільки банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку».

Позивач не погоджуючись з вищенаведеним зазначає, що проведення перевірки на нікчемність договорів, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані", а також повідомлення щодо їх нікчемності, було здійснено вже у процедурі ліквідації Банку, у якій з огляду на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачено проведення даних перевірок, як і не наділено ліквідатора на вчинення таких повноважень.

Таким чином, за доводами позивача, наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Ю.П. Северин № 113 від 25.07.2018 необхідно визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а дії ліквідатора щодо визнання нікчемності договорів протиправними.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Договори неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Існуючий Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення, крім положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються також нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в тому числі, Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 (далі - Положення), Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N826 (далі - Порядок).

Відповідно до розділу 3 зазначеного Порядку договори є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо відповідних правочинів (договорів), що є нікчемними, з метою приведення фінансового стану банку за зобов'язаннями за ними у первісний стан.

Згідно з ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п.п. 1.18-1.20 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, розділу 2 Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення договорів, що є нікчемними. Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із укладенням договорів, метою якої є виявлення фактів нікчемності таких договорів.

За наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом перевірки.

Акт перевірки повинен містити перелік договорів, наявність факту нікчемності, підстава нікчемності. Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії. У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність обґрунтованих підстав нікчемності договорів та обов'язково додається перелік нікчемних договорів, підстави нікчемності щодо кожного договору. Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного договору та у разі потреби - правоохоронні органи. У листі сторонам нікчемного договору обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

За результатами цієї перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ Банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом Банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі 910/24198/16 (провадження №12-15гс18).

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи пред'явити в суд таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленого особою способу захисту.

Зокрема, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, Європейський суд критеріями «ефективності» засобу захисту визначає достатню юридичну визначеність («ефективність за законом») і реальну можливість захисту порушеного права («ефективність на практиці»), його потенційну достатність та свободу форми.

Суд також зауважує, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно із частиною другою статті 20 Господарського кодексу України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів. Утім цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє як суб'єкт владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

З метою встановлення ефективності способу захисту, який був обраний позивачем шляхом визначення позивачем предмету позову, суд повинен дослідити підстави позову та з'ясувати суть порушеного права.

Суд зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано ефективності обраного ним способу захисту, з огляду на те, що наказ про виявлення ознак нікчемності у правочинах не може установлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема контрагентів Банку. Тому, сам факт видання даного наказу не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов'язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів внаслідок прийняття такого наказу. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку. Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправних дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" щодо визнання нікчемності правочинів, визнання протиправним та скасування наказу уповноваженої особи №113 від 25.07.2018 є невірно обраним способом захисту своїх інтересів, у зв'язку з чим вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.04.2019

Суддя Л. Г. Пукшин