ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

08 квітня 2019 року Справа № 915/1274/13

м. Миколаїв

Кредитори:

1) Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011); в особі Миколаївської обласної дирекції (вул. Артилерійська, 19-а, м. Миколаїв, 54030);

2) Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (вул. Університетська, 2-А, м. Донецьк, 83001); адреса для листування: вул. Чкалова, 20/8, м. Миколаїв, 54017;

3) Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030);

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінія Стилю" (вул. Образцова, буд. 4-Б, м. Миколаїв, 54020);

Ліквідатор: Репченко Юлія Анатоліївна (АДРЕСА_1).

Суддя Ржепецький В.О.,

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ: про розгляд заяви про відвід головуючого судді у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінія Стилю", -

встановив:

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №126 від 05.04.2019 на підставі ухвали суду від 05.04.2019, постановленої в порядку ч. 3 ст. 39 ГПК України, призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/1274/13 в частині розгляду заяви про відвід головуючого судді.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.04.2019 для розгляду заяви про відвід визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 05.04.2019 суддею Ржепецьким В.О. прийнято до свого провадження справу №915/1274/13 в частині розгляду заяви ОСОБА_4 від 05.04.2019 про відвід головуючого судді у справі.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 39 ГПК України, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відхилення заяви про відвід з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За приписами ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України), господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У провадженні судді Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/1274/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінія Стилю".

04.04.2019р. від ОСОБА_4, яка до 27.09.2016р. виконувала обов'язки ліквідатора ТОВ "Лінія Стилю", надійшла заява про відвід судді Давченко Т.М. у справі № 915/1274/13.

Заяву мотивовано наступним:

1) у межах справи про банкрутство ТОВ "Лінія Стилю" на розгляді суду знаходиться звіт ОСОБА_4 про нарахування та часткову виплату основної грошової винагороди за період з 19.03.2013 по 19.08.2016 з проханням розглянути цей звіт на останньому судовому засіданні за підсумками здійснення ліквідпроцедури. Ухвалою суду від 21.02.2019 заставне нерухоме майно, яке було продане ОСОБА_4 на аукціоні в межах справи про банкрутство ТОВ "Лінія Стилю", було визнано заставним із включенням окремо, як майно, що є предметом забезпечення ПАТ "ПУМБ" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Зазначену ухвалу ОСОБА_4 було оскаржено в апеляційному порядку з підстав порушення суддею Давченко Т.М. норм процессуального права, а саме: суд прийняв судове рішення про права, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Зокрема, як зазначає заявник, суддя Давченко Т.М. через власну неприязнь не залучила ОСОБА_4 до участі у даній справі;

2) суддею було відмовлено у наданні ОСОБА_4 доступу до ознайомлення з матеріалами справи, на думку заявниці, також через власну неприязнь до неї;

3) на думку заявника, наявність скарги на дії судді, поданої ОСОБА_4 до Вищої Ради Правосуддя, впливає на її неупередженість та спричиняє особисту неприязнь і, відповідно, впливає на об'єктивність розгляду справи;

4) заявниця зазначає, що оскільки суддя Давченко Т.М. винесла незаконний наказ від 26.03.2019р., вона не може об'єктивно та неупереджено вирішувати питання про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, в заяві про відвід судді, ОСОБА_4 посилається на практику Європейського Суду з прав людини.

Ухвалою суду від 05.04.2019 (суддя Давченко Т.М.) визнано необгрунтованою заяву ОСОБА_4 від 04.04.2019.

При розгляді цих обставин господарський суд виходить з такого.

Підстави для відводу судді визначено статтею 35 ГПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Відповідно до цієї норми, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Проаналізувавши доводи заяви про відвід за №№ 1-4 в їхній сукупності, господарський суд дійшов висновку, що ним не стверджується про наявність обставин, визначених п.п. 1-4 ч. 1, ч. 2 та 3 ст. 35 ГПК України.

Отже справа розглядається в контексті наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Як витікає з тексту заяви, причиною її подання стало вчинення головуючим у справі ряду процесуальних дій, а саме: прийняття судового рішення, що стосується прав, інтересів та обов'язків заявника без її залучення до участі у справі; ненадання можливості ознайомитись з матеріалами справи; сумніви щодо неупередженості судді Давченко Т.М. при розгляді цієї справи у зв'язку з наявністю скарги на дії (бездіяльність) судді, а також при вирішенні питання про визнання судового наказу від 26.03.2019 таким, що не підлягає виконанню.

Отже, підставою для сумнівів у неупередженості або об'єктивності судді, яка підлягає оцінці в даному провадженні, є обставини, пов'язані із винесенням останньою судових рішень, які на думку заявника не відповідають вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та низці процесуальних норм, які перелічено вище разом із висновками, зробленими заявником.

Відповідно до положень статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дійшовши такої думки, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на положення ч. 4 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

З огляду на наведені міркування, зазначене положення Закону застосовується судом в цій справі.

Це однак жодним чином не обмежує права учасника справи, в тому числі право захищати ті законні інтереси, про які зазначено ним в заяві про відвід, зважаючи на існування в господарському процесі інституту оскарження судових рішень, передбаченого ст. 17, п. 5 ч. 1 ст. 42, 253-285 ГПК України, покликаного у порядку, який не протирічить засадам господарського судочинства та, одночасно, принципу обов'язковості судових рішень, розв'язувати спори щодо незгоди сторони з тим чи іншим судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряє суд апеляційної інстанції, який перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Таким чином, зазначені у заяві про відвід обставини щодо законності і обґрунтованості рішень суду є неприйнятними при вирішенні заяви про відвід.

Стосовно тверджень щодо упередженості судді Давченко Т.М. стосовно заявника суд зазначає наступне.

В результаті дослідження матеріалів справи у суду не з'явилось переконання в наявності обставин особистої неприязні головуючого судді Давченко Т.М. до арбітражного керуючого ОСОБА_4 В тому числі, такий висновок заявника не є очевидним наслідком обставин, пов'язаних із рішенням Вищої ради Правосуддя від 27.11.2017 №3794/2дп/15-17 про відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Такий процесуальний інструмент, як відвід судді не може використовуватись як засіб усунення зацікавленою стороною від розгляду справи судді, який на переконання цієї сторони виніс (може винести) несприятливе для неї рішення.

Враховуючи, що матеріали справи, досліджені судом при вирішенні питання про відвід, не містять зазначених вище доказів, суд не вбачає підстав піддавати сумніву неупередженість та об'єктивність судді Давченко Т.М. при розгляді справи №915/1274/13 про банкрутство ТОВ "Лінія Стилю".

З огляду на приписи ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях визначено наступний підхід до оцінки безсторонності суду, що розглядає справу.

Зокрема в п. 66 рішення у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02) від 10 грудня 2009 року, судом відзначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, № 255, с.12, п.27, 28 і 30, та "Веттштайн

проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі

"Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Судом зазначається, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об'єктивний критерій, слід з'ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952,

п. 58).

У цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium),

рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та

рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про упередженість судді Давченко Т.М.

За всіх наведених вище обставин в сукупності, суд не вважає сумніви ОСОБА_4 у неупередженості або об'єктивності судді Давченко Т.М. беззаперечними, що виключає задоволення заяви про відвід судді.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 12, 13, 35, 38, 39, 42, 86, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні заяви ОСОБА_4 від 04.04.2019 за вих. №02-01/2/26 про відвід судді Давченко Т.М. у справі № 915/1274/13 - відмовити.

2.Ухвалу надіслати учасникам провадження у справі про банкрутство, арбітражному керуючому ОСОБА_4 (пр. Центральний, 47/2, м. Миколаїв, 54029).

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В.О.Ржепецький