СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"10" квітня 2019 р. Справа № 917/633/18

Суддя-доповідач ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис, м. Дніпро, (вх.№ 1125)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.12.2018, постановлену суддею Пушко І.І. в м. Полтаві,

у справі №917/633/18,

за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис, м. Дніпро,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, м. Київ,

до Національного банку України, м. Київ,

про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» усієї суми заборгованості за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 року, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИЛА:

12.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" звернулось до господарського суду Полтавської області із зустрічною позовною заявою до Національного банку України про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю Приватофис усієї суми заборгованості за Кредитним договором від 03.03.2009 № 19, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" до Національного банку України про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю Приватофис усієї суми заборгованості за Кредитним договором від 03.03.2009 № 19, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та додані до неї документи - повернуто заявнику без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю Приватофис з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 у справі №917/633/18, передати зустрічну позовну заяву на розгляд суду першої інстанції, зупинити провадження у справі 917/633/18 до розгляду цієї апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наступних підстав.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Так, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначені розміри ставок судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на судові рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2019 встановлений у розмірі 1921, 00 грн.

Отже, звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.12.2018, заявнику належало сплатити судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

Разом з тим, до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, при цьому заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що між Національним Банком України та ТОВ «Приватофис» в господарських судах розглядається більше 60 судових справ, в тому числі за позовом Національного Банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені обставини призвели до значних фінансових витрат ТОВ «Приватофис»: витрати на правову допомогу, на відрядження, на оплату судових зборів, сплату за проведення судових експертиз, оплата поштових відправлень, повязаних з розглядом справ, що не дозволяє сплатити судових збір.

Розглянувши клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення; крім того, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» підлягають застосуванню судом, з урахуванням майнового стану сторони та за визначених цією статтею умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається лише на витрати товариства у звязку з розглядом інших судових справ, однак, доказів на підтвердження своїх доводів заявником не надано.

З вищевикладеного вбачається, що скаржником не подано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обовязків.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд» одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «МПП «Голуб» проти України» № 6778/05 зауважив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обовязків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства» рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголосив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Як зазначено вище, порядок сплати, відстрочення сплати судового збору визначає Закон України «Про судовий збір», яким встановлено ставку за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, а також умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору.

Відстрочення апелянту сплати судового збору за відсутності визначених законом правових підстав та прийняття до розгляду апеляційної скарги, поданої без дотримання положень Господарського процесуального кодексу України, може бути витлумачено як надання переваги заявнику, що є неприпустимим.

Враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є винятковим заходом, що суд має право застосувати лише в окремих випадках за наявності певних обставин, підтверджених заявником належними та допустимими доказами, в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 слід відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги також додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні.

Статтею 259 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Проте, як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, скаржником не надано докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу за первісним позовом у справі та третій особі.

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України, а саме: за відсутності надання доказів сплати судового збору у встановленому Законом порядку та розмірі та доказів направлення копії апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідачу та третій особі.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис слід залишити без руху на підставі статті 260 ГПК України та встановити десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис, м. Дніпро на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 у справі №917/633/18 залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю Приватофис десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

3. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач В.В. Лакіза