ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2019 Справа №914/47/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., при секретарі Н.Петровській, розглянувши матеріали

позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Стрий, Львівська область

про стягнення 21 337,07 грн.

Представники сторін:

від позивача: Мачічка О.О. - адвокат

від відповідача: не з'явився

Судом роз'яснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 21 377,07 грн.

Ухвалою суду від10.01.2019року відкрито провадження у справі №914/47/19 за правилами спрощеногопозовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2019р. розгляд справи відкладено на 20.02.2019р. Ухвалою суду від 20.02.2019р. розгляд справи відкладено на 28.02.2019р. Ухвалою суду від 28.02.2019р. розгляд справи відкладено на 06.03.2019р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору на постачання природного газудля потреб непобутових споживачів (суб'єктів господарювання) №11414ZKK6BFP016від 01.11.2016 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язувався передати у власність споживачу природний газ, а споживач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Як зазначає позивач, ним своєчасно та в повному обсязі надавались відповідачу, обумовлені договорами послуги, однак відповідач, всупереч умов договору, не здійснив своєчасної оплати вартості отриманих послуг в результаті чого сума основного боргу за договором станом на день подання позову становила 18 848,48 грн. - основного боргу, 223,67 грн. - інфляційних втрат, 176,61 грн. - 3 % річних та 2 088,31 грн. - пені.

Відповідач не подав до суду відзиву на позов.

Заяви і клопотання сторін.

20.02.2019р. на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому зазначено, що 08.02.2019 р. позивачем надіслано на адресу відповідача двосторонній акт звіряння взаємних розрахунків з проханням підписати та повернути на адресу ТзОВ «Львівгаз збут», станом на 20.02.2019 р. на адресу ТзОВ «Львівгаз збут» підписаний акт звіряння взаємних розрахунків чи відмова від його підписання не надходили.

06.03.2019р. на адресу суду подано заяву відповідачем за вх.№9792/19, в якій він просить розстрочити виконання судового рішення на 1 рік в порядку ст. 331 ГПК України, зменшити розмір пені на 50% у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи,останні три роки не здійснював підприємницьку діяльність,27.02.2019р. припинив підприємницьку діяльність. До заявивідповідача долучено копію довідки МСЕК серії 2-18А2 № 049351, копії податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016 р., 2017 р., 2018 р., копію повідомлення за вх. №3-23 від 27.02.2019 р. про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Крім того, до вказаної заяви відповідачем долучено докази сплати основного боргу на суму 5 348,48 грн., а саме: копію квитанції №4 від 06.02.2019р. на суму 1 950,00 грн., копію квитанції №4 від 28.02.2019 р. на суму 1 898,48 грн., копію квитанції №6 від 06.03.2019 р. на суму 1 500,00 грн.

Обставини справи.

01.11.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір на постачання природного газудля потреб непобутових споживачів (суб'єктів господарювання)№11414ZKK6BFP016.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник (позивач) зобов'язувався передати у власність споживачу (відповідачу) у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди №7 від 29.11.2017 р. до договору сторони дійшли згоди внести зміни до договору змінивши річний плановий обсяг постачання газу на 2018 р. до 210 тис. м. куб.

На виконання своїх зобов'язань за договором позивач передавав, а відповідач прийнявприродний газ відповідно до акту №ЗЛВ00038143 від 30.06.2018 р. на суму 24 352,18 грн.

Згідно з п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок щодо оплати місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідач свій обов'язок зі сплати отриманого газу виконав не в повному обсязі, станом на 29.12.2018р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений газ становила 18 848,48 грн.

Відповідач оплатив решту боргу на суму 5 348,48 грн. після подання позову до суду.

Оцінка суду.

Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як установлено судом, у червні 2018 року позивач поставляв, а відповідач використовував (приймав) газна суму 24 352,18 грн.Станом на 29.12.2018р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений газ становила 18 848,48 грн.Обов'язок з оплати за поставлений природний газ відповідач виконав не в повному обсязі, однак після пред'явлення позову оплатив основну заборгованість у розмірі 5 348,48 грн. Таким чином, після подання позовної заяви предмет спору щодо стягнення 5 348,48 грн. основного боргуперестав існувати.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Зважаючи на зазначене, в частині стягнення основного боргу в розмірі 5 348,48 грн., провадження у справі підлягає закриттю.

Таким чином, сума основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 13 500,00 грн.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктом 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Позивачем на підставі договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2 088,31 грн. Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що вказане нарахування проведено відповідно до чинного законодавства.

Відповідач подав на адресу суду заяву про зменшення розміру пені на 50%.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другійстатті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Обгрунтовуючи заяву про зменшення пені, відповідач посилається на те, що є інвалідом першої групи, останні три роки не здійснював підприємницьку діяльність, припинив підприємницьку діяльність 27.02.2019р.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його стан здоров'я, фінансовий стан, а також те, відповідачем здійснено часткову оплату суми основного боргу після подання позовної заяви, суд, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про задоволення заяви відповідачапро зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню на 50%. Враховуючи наведене, суд вважає що з відповідача необхідно стягнути пеню в розмірі 1 044,15 грн.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, перевіривши правильність проведених нарахувань, вважаючи їх правильними, суд вважає вимоги позивача про стягнення 176,61 грн. 3% річних та 223,67 грн. інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо повідомлення відповідача про те, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис від 27.02.2019 року № 3001551 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 3-788гс17, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до п. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку із припиненням відповідача, як суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, його зобов'язання перед позивачем не припинилися, а збереглись за відповідачем як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача 13 500,00 грн. - основного боргу, 1 044,15 грн. - пені, 223,67 грн. - інфляційних втрат, 176,61 грн. - 3% річних. Натомість відповідачем позовні вимоги не спростовані, належних доказів на їх спростування суду не надано, хоча судом створено рівні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Щодо заяви про розстрочення виконання рішення.

06.03.2019 р. відповідач подав заяву про розстрочення виконання судового рішення на один рік в порядку статті 331 ГПК України.

У заяві відповідач посилається на те, що є інвалідом першої групи, останні три роки не здійснював підприємницьку діяльність, припинив підприємницьку діяльність 27.02.2019р. До заяви відповідача долучено копію довідки МСЕК серії 2-18А2 № 049351, копії податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016 р., 2017 р., 2018 р., копію повідомлення за вх. №3-23 від 27.02.2019 р. про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду та долучені до неї докази, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи, стан здоров'я відповідача, фінансовий стан, а також те, відповідачем здійснено часткову оплату суми основного боргу після подання позовної заяви, суд, вважає за можливе заяву відповідача задоволити частково та розстрочити виконання судового рішення у цій справі на шість місяців, в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 13 500,00 грн, шляхом сплати 2 250,00 грн. на користь позивача щомісячно починаючи з квітня 2019 року до вересня 2019 року.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 5 348,48 грн. основного боргу - закрити.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, вул.Золота, 42, ) 13 500,00 грн. основного боргу, 223,67 грн. інфляційних втрат, 176,61 грн. 3% річних, 1 044,15 грн. пені, 1 762,00 грн. судового збору.

4. Розстрочити виконання судового рішення в частині сплати основного боргу в розмірі 13 500,00 грн., терміном на шість місяців, шляхом сплати ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, вул.Золота, 42, ) щомісячно:

- 2 250,00 грн. - квітень,

- 2 250,00 грн. - травень,

- 2 250,00 грн. - червень,

- 2 250,00 грн. - липень,

- 2 250,00 грн. - серпень,

- 2 250,00 грн. - вересень.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

6. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.03.2019р.

Суддя Чорній Л.З.