ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м.Дніпро Справа № 912/2369/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 (ухвалене суддею Кабаковою В.Г., повне рішення складено 08.01.2019) у справі № 912/2369/18

за позовом Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут"

до:

відповідача-1 - Світловодської міської ради

відповідача-2 - Комунального підприємства "Житлосвіт 2012"

про стягнення 303 551,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, у якій просило стягнути солідарно з Світловодської міської ради та Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на свою користь заборгованість у сумі 303 551,39грн., з яких 220 323,19 грн. - основний борг за централізоване опалення, 67 556, 21грн. - інфляційні втрати та 15 671, 99грн. - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 позовні вимоги задоволено частково:

- стягнуто з Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на користь Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" заборгованість в розмірі 220 323,19 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 304,85 грн.;

- в задоволенні позовних вимог до Світловодської міської ради та в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення основної суми боргу мотивоване тим, що згідно із рішеннями Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 10.04.2013 №259 та від 11.07.2014 №522 всі будинки за адресами, зазначеними в позові, перебували на балансі у Комунального підприємства "Житлосвіт-2012", тому, з урахуванням приписів статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", місцевий господарський суд дійшов висновку, що обов'язок безпосереднього утримання майна покладається на балансоутримувача, який утримував на своєму балансі не лише житлові квартири, а будинки в цілому, як споруди з вбудованими нежитловими приміщеннями. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено розпорядження відповіадчем-2 спірними нежитловими приміщеннями.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що в актах прийому-передачі приміщень, які складались між Комунальним підприємством "Житлосервіс 2012", Комунальним підприємством "Житлосвіт 2012" та орендарями приміщень, які знаходяться за наступними адресами: вул. Леніна, 4; вул. Бойка, 2б; вул. Леніна, 60; вул. Леніна, 64; вул. Бульвар Дніпровський, 20; вул. Богуна, 15; вул. Калініна, 20, міститься інформація щодо наявності централізованого опалення, наявності теплопостачання або наявності батарей централізованого опалення та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відключення від мережі централізованого теплопостачання будинків, в яких знаходяться приміщення, або окремо приміщень, за теплопостачання яких позивач просить стягнути заборгованість, та не спростовано надані розрахунки. У зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про теплопостачання приміщень, зазначених в позові, та про відсутність підстав для стягнення солідарно заборгованості з відповідачів, а також про наявність підстав для стягнення основної заборгованості в розмірі 220 323,19 грн. з відповідача-2. Також, з огляду на зазначений позивачем в розрахунках період з 01.10.2015 по 29.02.2016, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, про яку заявляв відповідач-2.

Відмова у задоволенні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів суми боргу за послуги централізованого теплопостачання мотивована тим, що житлові будівлі, до яких постачалася теплова енергія, знаходяться на балансі відповідача-2, тому саме на нього покладений обов'язок з оплати отриманих послуг.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 67 556,21 грн. за період з 01.10.2015 по 01.06.2018 та 15 671,99 грн. 3% річних за період з 01.10.2015 по 01.07.2018 суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність укладеного між сторонами договору та відсутність конкретного строку оплати наданих позивачем послуг позбавляє можливості перевірки наданого розрахунку, тому, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України, строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг пов'язаний з моментом пред'явлення вимоги виконавцем. Така вимога пред'явлена відповідачу- 2 у листі від 12.07.2018 № 700 (т. 1 а.с. 42), що поза межами періоду нарахувань. Таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача- 2 інфляційних та 3% річних.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 у справі № 912/2369/18, Комунальне підприємство "Житлосвіт 2012" подало апеляційну скаргу про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" заборгованості за централізоване опалення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 посилається на ті обставини, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права в частині складення судового рішення, його змісту та дослідження доказів, а саме: 1) суд першої інстанції не обґрунтував мотивів прийняття рішення стосовно того, що ним визнано відповідача-2 балансоутримувачем та не послався на жодні норми матеріального права, якими він керувався при прийнятті рішення в даній частині, зазначивши, що ним враховані позиції, викладені у постановах ДАГС та ВГСУ у справі № 912/1842/13, чим грубо порушив ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.ч.5 та 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.4 статті 75 ГПК України; 2) у судовому рішенні, у його мотивувальній частині, суд першої інстанції, в порушення вимог статті 238 Господарського процесуального кодексу не здійснив мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. 3) при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилався на докази, які жодним чином не підтверджують ані факт перебування, користування, володіння чи розпорядження відповідачем-2 нежитловими приміщеннями, ані факт отримання відповідачем-2 теплової енергії; 4) апелянт посилається на те, що суд зробив висновок про пріоритетність правової позиції позивача, обмежившись лише наведенням в судовому рішенні пояснень позивача як зроблених судом першої інстанції висновків та вказівкою на докази, які взагалі не стосуються предмету доказування.

Щодо утримання нежитлових приміщень багатоквартирного будинку апелянт посилається на ч. 1 ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", відповідно до якого відповідач-2 не є балансоутримувачем нежитлових приміщень, а поняття споживача і балансоутримувача не є тотожними, та зазначає, що він не має договорів на надання житлово-комунальних послуг із вільними нежитловими приміщеннями як кінцевими споживачами, оскільки вільні нежитлові приміщення не мають відповідної цивільної правоздатності і дієздатності, договорів із власником цих приміщень (територіальною громадою в особі відповідача-1), як кінцевим споживачем житлово-комунальної послуги, чи договорів на управління та утримання такого майна відповідач-2 також не має. Посилаючись на ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (№ 1875-IV), який був чинний станом на початок та діяв впродовж опалювального сезону 2015-2016 років, апелянт зазначає, що цим законом визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд, згідно ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Натомість, ч.1 та ч.2 статті 24 (Закону №1875-IV) не встановлено жодного права чи обов'язку балансоутримувача володіти чи розпоряджатися майном власника. Проте, ч. 2 ст. 23 Закону № 1875-IV визначено, що власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю. Разом з тим, таких доказів управління майном власника відповідачем-2 ні позивач, ні відповідач-1 до суду першої інстанції не надали. Відповідач-2 вважає, що отримувачем послуги з теплопостачання є виключно власник майна, інша особа, яка на підставі договору чи в силу закону володіє чи користується таким майном або є зобов'язаною стороною за договором утримання такого майна, а відповідач-2 жодним чином не набував права користування чи володіння зазначеними приміщеннями, його структурні чи виробничі підрозділи у зазначених у позові приміщеннях не знаходилися, та не укладав договорів на утримання нежитлових приміщень із їх власниками. Апелянт посилається і на те, що визначаючи відповідача-2 споживачем послуг з теплопостачання, суд першої інстанції виходив з того, що балансоутримувач, в залежності від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником (ч.6 ст.19 Закону № 1875-IV), проте дана норма може об'єднати в одному суб'єкті правовідносин балансоутримувача і споживача лише за наявності відповідної цивільно-правової угоди, у якій визначений як її предмет, так і права і обов'язки сторін. Крім того, на думку апелянта, суд не надав жодної правової оцінки тому факту, що така цивільно-правова угода між відповідачем-2 та позивачем укладена, оскільки між ними ще 10.10.2013 за №24 укладений договір про теплопостачання, який стосувався постачання теплової енергії до виробничих приміщень відповідача-2, що перебували у нього на балансі та тому факту, що відповідач-2 оплачував надані позивачем рахунки на сплату теплової енергії протягом спірного періоду, а з дати укладення і до теперішнього часу позивач жодного разу не звертався до відповідача-2 із пропозиціями щодо внесення змін до таблиці №1 Договору № 24 з приводу збільшення характеристик та адрес постачання теплової енергії щодо вільних приміщень, які зазначені у його позовній заяві, та не виставляв рахунків на сплату теплової енергії у таких вільних нежитлових приміщеннях. Позивач за домовленістю із відповідачем-2 вже в спірному періоді (листопад 2015 року) виключив із Договору №24 частину приміщень по вул. Приморській, 44 загальною площею 116,30 м2 та два приміщення по вул. Будівельників, 8 (63,45 м.2 та 19,56 м.2), які згодом включив до позову безпідставно.

Крім того, посилаючись на рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 11 липня 2014 року №522 "Про визнання комунального підприємства "Житлосвіт-2012" балансоутримувачем житлового фонду", апелянт зазначає, що його визначено балансоутримувачем житлового Фонду комунальної власності територіальної громади міста Світловодська, тоді як рішень органів місцевого самоврядування щодо визначення відповідача-2 балансоутримувачем вільних нежитлових приміщень до нього не надходило і учасниками справи суду не надано. Наказ Державного комітету статистики України "Про затвердження Інструкції з ведення господарського обліку в сільських, селищних та міських радах" від 08.12.2010 № 491, на який посилається суд першої інстанції, на думку відповідача-2, не має відношення для регулювання відносин в сфері управління багатоквартирними житловими будинками, а станом на дату прийняття судового рішення втратив чинність, в той час як суспільні правовідносини у сфері управління багатоквартирними житловими будинками продовжують мати місце і регулюються іншими нормами законодавства. Отже, на думку апелянта, рішення № 522 жодним чином не стосується нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не може бути доказом того, що нежитлові приміщення перебували на балансі відповідача-2. Відповідно, судом першої інстанції здійснений помилковий висновок про те, що балансоутримувач житлового фонду є балансоутримувачем вільних нежитлових приміщень, оскільки такі є окремим об'єктом нерухомого майна та не належать до житлового фонду, до того ж це рішення не доводить, що відповідач-2 був споживачем теплової енергії в нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків, тоді як саме на споживача покладається обов'язок оплачувати фактично спожиту теплову енергію. Посилаючись на пп. 1 п. "а" ч. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" апелянт вважає, що саме відповідач-1 (Світловодська міська рада), як власник і балансоутримувач нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках, повинен нести тягар утримання цього майна, в тому числі і щодо оплати теплової енергії, якщо така поставлялася у ці нежитлові приміщення.

Також, на думку апелянта, позивач порушив п. 3 ч.2 ст.21 Закону № 1875-IV, оскільки за наявності, на його погляд, підстав не підготував та не направив відповідачу-2 відповідних змін до Договору №24 щодо постачання теплової енергії, хоча зобов'язаний був зробити це в силу вимог закону, проте, згідно із додатками до позовної заяви саме відносно відповідача-1 позивач вчинив такі дії як направлення проекту договору про постачання теплової енергії у вільні нежитлові приміщення і виставлення рахунків на сплату спожитої теплової енергії у вільних приміщеннях. До теперішнього часу договір не підписаний відповідачем-1, а рахунки за опалювальний сезон 2015-2016 року ним не сплачені. При цьому, не отримавши підписаного договору та не отримавши жодної оплати за послугу з постачання теплової енергії, позивач не вдався до захисту свого права на отримання оплати за послугу та виконання обов'язку щодо укладення відповідного договору із споживачем, та не звернувся до суду із вимогою щодо зобов'язання відповідача-1 укласти договір на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України, проте суд першої інстанції поставив в провину саме відповідачу-2 ухилення від укладення договору із позивачем з посиланням на відповідні норми ст.20 Закону №1875-IV, не надавши при цьому належної оцінки договору №24.

Позивач, будучи обізнаним про припинення договорів про теплопостачання із орендарями нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та маючи договірні відносини із відповідачем-2 щодо постачання йому теплової енергії за Договором №24, в порушення ч.2 ст.188 ГК України жодного разу не направив пропозиції відповідачу-2 щодо внесення змін до Договору №24 із жовтня 2015 року і до дати звернення до суду із позовною заявою, у зв'язку з чим докази, які додані до позовної заяви (проект договору про постачання теплової енергії на вільні приміщення відповідачу-1 та наступні рахунки на сплату поставленої теплової енергії направлені на адресу відповідача-1), а також відповідні положення п.3 ч.2 ст. 21 Закону № 1875-IV, ч. 2 ст. 527 ЦК України та ч. 2 ст. 188 ГК України, на думку апелянта, дають підстави стверджувати, що саме Світловодську міську раду, протягом жовтня 2015 - жовтня 2018 року, позивач вважав зобов'язаною стороною у виниклих правовідносинах щодо постачання теплової енергії до вільних нежитлових приміщень багатоквартирних будинків.

Також, посилаючись на Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є додатком до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 № 869, апелянт вважає, що відсутня така послуга як управління нежитловим приміщенням, але суд першої інстанції не зважив на зазначені норми законодавства та стягнув із відповідача-2 заборгованість за постачання теплової енергії, хоча відповідач-2 не має такої заборгованості, оскільки не отримував такої послуги та не був боржником у відповідному зобов'язанні за наведених вище обставин.

Щодо нечесної підприємницької діяльності та підстав для відмови у захисті порушеного права, апелянт вважає, що відповідно до Закону № 1875-IV та Закону № 2633-IV в частині порядку надання житлово-комунальних послуг та визначення понять, на відповідача-2 не покладається жодного обов'язку укладати договори з приводу приміщень, які не перебувають у його власності, володінні чи користуванні, а підстави позову в частині посилання позивача на положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №630 від 21.07.2005 є необґрунтованими, оскільки взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (не населенням) регулюються Правилами користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року за №1198. Так, на думку апелянта, свідомо нехтуючи своїм правом упевнитись у виконанні обов'язку (за наявності відповідного споживача послуг), позивач незаконно переклав ризики підприємницької діяльності на відповідача-2, при чому застосувавши зворотну дію такої вимоги у часі та позбавив відповідача-2 можливості заперечення примусового надання такої послуги, а також позбавив його можливості контролювати наявність і якість такої послуги в принципі.

Апелянт вважає, що позивач самоусунувся від визначення конкретного споживача своїх послуг; не вчинив дії щодо з'ясування обставин щодо правомочності укладення відповідного договору про постачання теплової енергії із відповідачем-2 на вільні приміщення; не уклав із належним споживачем відповідного договору; не створив умов для приймання-передачі товарної продукції належному споживачу та не забезпечив можливості контролю належним споживачем за якістю надання відповідних послуг, у зв'язку з чим позивач вчинив зловживання монопольним становищем на ринку та порушив вимоги частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме: встановлення інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, застосування різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору.

Щодо доведеності факту надання послуги відповідачу-2 апелянт зазначає, що позивачем не доведено юридичного факту, що саме відповідач-2 був споживачем комунальної послуги у вільних нежитлових приміщеннях, оскільки між позивачем і відповідачем-2 укладений Договір №24, змін та доповнень до якого сторонами не вносилося, а позивач мав у своєму розпорядженні акти про повернення із оренди комунального майна, які йому, за його поясненнями, надав відповідач-2, а отже повинен був направити відповідачу-2 проект змін до договору, якщо вважав його наступним споживачем своїх послуг, а приміщення не міг від'єднати від теплопостачання після розірвання договору із попереднім споживачем. Однак, позивач направив проект договору не відповідачу-2, а Відповідачу-1, тобто саме його позивач вважав споживачем своїх послуг, якому і направляв у подальшому рахунки на сплату спожитої теплової енергії. У зв'язку з чим, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що копії рахунків, тим більше адресованих відповідачу-1, можуть доводити факт надання послуг відповідачу-2, а посилання позивача на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №630 від 21.07.2005 є безпідставними, оскільки вони регулюють постачання теплової енергії до житлового фонду.

Апелянт зазначає, що власні приміщення, тобто приміщення, у яких знаходяться керівні органи підприємства і його виробничі підрозділи, відповідачем-2 нікому в оренду не передавались; відповідач-2 оплачував постачання теплової енергії до них на підставі Договору №24, який укладений між позивачем і відповідачем-2.

Також, апелянт зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції в порушення вимог статей 76, 77 ГПК України зазначив, що в матеріалах справи містяться докази, що зазначеними у позовній заяві нежитловими приміщеннями розпоряджався саме відповідач-2, але не наводить переліку таких доказів, оскільки їх не існує; доказом існування права розпорядження нерухомим майном може бути лише документ на право власності на таке майно або відповідний договір управління, а надані до суду позивачем копії внутрішніх довідок та інформації по вільним приміщенням відповідача-2, ТОВ "ЯРК Комфорт", ТОВ "Сервіспромексперт", не можуть бути належними і допустимими доказами управління (розпорядження) нежитловими приміщеннями, їх утримання та експлуатації відповідачем-2 як в силу зазначених вище вимог законодавства, так і з огляду на те, шо відповідач-2 ставив під сумнів їх відповідність оригіналу таких документів, про що заявляв у суді, а позивач не надав суду доказів того, шо такі копії отриманні ним у відповідача-2 та інших осіб у законний спосіб та відповідають оригіналу. Крім того, ТОВ "ЯРК Комфорт" та ТОВ "Сервіспромексперт" не були сторонами у справі та не змогли підтвердити автентичність цих довідок, щодо яких були сумніви у відповідача-2. В порушення ч.6 ст.91 ГПК, суд першої інстанції, не дослідивши оригінали наданих позивачем довідок, взяв їх до уваги та на їх підставі ухвалив рішення щодо стягнення заборгованості з відповідача-2.

Крім того, відповідно до наданих позивачем довідок, 8 приміщень перебували на обліку не у відповідача-2, а в ТОВ "ЯРК Комфорт" та ТОВ "Сервіспромексперт": вул. Героїв України (Леніна), 4, вул. Приморська, 14, вул. Чорноморівська (Суворова), 5а - ТОВ "Сервіспромексперт"; вул. Богуна, 1, вул. М.Грушевського, 20, вул. Героїв України, 41, вул. Героїв України, 90, вул. Богуна, 15 - ТОВ "ЯРК Комфорт", що додатково підтверджує факт відсутності зобов'язань відповідача-2 щодо цих приміщень.

Апелянт також зазначає, що акти приймання-передачі нежитлових приміщень від орендарів, на які посилається суд як на доказ розпорядження цим майном саме відповідачем-2, та наявність теплопостачання цих приміщень доводять зовсім протилежне та не відповідають висновкам суду.

У судовому засіданні апеляційного господарського суду 19.03.2019 представник апелянта доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень та у судовому засіданні апеляційного господарського суду 19.03.2019 Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" не погодилось із її доводами, апеляційну скаргу просило залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Позивач зазначає, що житлові будинки з вбудованими нежитловими приміщеннями, до яких позивач у період з 11.04.2014 по 01.03.2016 постачав теплову енергію, перебували на балансі відповідача-2, тому на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та висновків судів касаційної інстанції у подібних правовідносинах, обов'язок з їх утримання і, відповідно, справляння плати за спожиту теплову енергію, покладається на відповідача-2.

Як вважає позивач, відсутність укладеного між ним та відповідачем-2 договору на постачання теплової енергії не звільняє останнього, як балансоутримувача житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, від обов'язку зі сплати отриманих комунальних послуг, крім того, судом встановлений факт отримання відповідачем-2 грошових коштів за передачу цих нежитлових приміщень в оренду, що також підтверджує факт перебування цих приміщень на балансі відповідача-2. При цьому, відповідач-2 не від'єднався від мереж централізованого опалення у законний спосіб, а навпаки, здійснив дії на включення вказаних приміщень в перелік вільних приміщень з метою їх використання та можливістю не сплачувати вартість отриманих послуг теплопостачання.

Щодо доводів відповідача-2 про безпідставність нарахування вартості послуг з теплопостачання в частині приміщень по вул. Приморській, 44 (загальною площею 116, 30 кв.м) та двох приміщень по вул. Будівельників, 8 (загальною площею 63, 45 кв.м та 19, 56 кв.м) з підстав виключення із Договору № 24 зазначених приміщень позивач зазначає, що частина приміщень по вул. Приморській, 44 (загальною площею 116, 30 кв.м) - це частина приміщення, в якому розташований адміністративно-управлінський персонал Комунального підприємства "Житлосвіт 2012", а два приміщення по вул. Будівельників, 8 (загальною площею 63, 45 кв.м та 19, 56 кв.м) - це колишні майстерні відповідача-2, в яких були розташовані інструменти та обладнання, необхідні для обслуговування житлового та нежитлового фонду підприємством, а також використовувалися вказані приміщення для перебування обслуговуючого персоналу під час чергування працівниками.

Відповідач-2, враховуючи обставини, при яких останній є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, при цьому виступаючи орендодавцем нежитлових приміщень і отримуючи дохід від оренди, не сплачував вартість послуг з постачання теплової енергії у вільних нежитлових приміщеннях за відсутності нібито правової підстави та вирішив перевести зазначені приміщення з розряду виробничих, які використовував для провадження своєї господарської діяльності, в перелік вільних нежитлових приміщень з метою зменшення навантаження на власний бюджет та скорочення витрат на комунальні послуги. При цьому відповідач-2 знехтував можливістю у законний спосіб від'єднатися від мереж централізованого опалення, а саме використовуючи встановлений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 № 4, а навпаки здійснив дії на включення вказаних приміщень в перелік вільних приміщень з метою подальшого їх використання та можливістю не сплачувати вартість наданої послуги з теплопостачання.

Відповідач-1 не надав суду відзив на апеляційну скаргу і не забезпечив явку свого повноважного представника для участі у її розгляді у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 у справі № 912/2369/18; розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 26.02.2019.

У судовому засіданні 26.02.2019, враховуючи відсутність відомостей щодо повідомлення усіх учасників справи про дату, час і місце проведення судового засідання, розгляд апеляційної скарги у справі відкладено у судове засідання на 19.03.2019.

19.03.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.04.2019 о 11:00.

У судове засідання, призначене на 09.04.2019, сторони по справі явку своїх повноважних представників не забезпечили, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

За таких обставин, неявка сторін у судове засідання в силу приписів ч. 12 ст. 270 ГПК України не перешкоджає розгляду справи.

5. Встановлені судом обставини справи.

Рішенням Виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15.08.2012 "Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання" (т.1, а.с.13) виконавцем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для споживачів у приватних будинках, будинках садибного типу та для споживачів у багатоквартирних будинках з використанням внутрішньобудинкових теплових мереж визначено Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут".

Рішенням Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області №522 від 11.07.2014 "Про визнання комунального підприємства "Житлосвіт-2012» (т.1, а.с.25) балансоутримувачем житлового фонду" визнано балансоутримувачем житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Світловодськ Комунальне підприємство "Житлосвіт-2012".

Пунктом 2 даного рішення зобов'язано Комунальне підприємство "Житлосервіс-2012" передати об'єкти житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Світловодськ на баланс Комунального підприємства "Житлосвіт-2012".

Рішенням Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області №118 від 26.02.2016 "Про визнання комунального підприємства "Житлосервіс 2012" балансоутримувачем об'єктів житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Світловодська" визнано балансоутримувачем об'єктів житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Світловодська комунальне підприємство "Житлосервіс 2012".

Пунктом 2 цього рішення вирішено передати з балансу Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на баланс Комунального підприємства "Житлосервіс 2012" об'єкти житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Світловодська.

У пункті 5 цього ж рішення зазначено, що рішення № 522 від 11.07.2014 "Про визнання комунального підприємства "Житлосвіт 2012" балансоутримувачем житлового фонду" визнано таким, що втратило чинність.

На виконання рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради №522 від 11.07.2014, відповідно до копії авізо №3 від 25.11.2014 з балансу Комунального підприємства "Житлосервіс 2012" передано на баланс Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" об'єкти житлового фонду згідно додатку №1 (т.1, а.с.132, 191-194).

Згідно із пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 10.04.2013 за №259 "Про передачу на баланс Комунального підприємства "Житлосервіс 2012" та Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" житлових будинків та споруд" вирішено передати з балансу житлово-експлуатаційної контори №3, житлово-експлуатаційної контори №4, житлово-експлуатаційної контори №5 та прийняти на баланс Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" житлові будинки та споруди згідно з переліком (додаток № 2) (т.2, а.с.113 - 117).

Опалювальні сезони розпочиналися та закінчувалися відповідно до рішень Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області та наказів Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про початок та закінчення опалювальних сезонів:

- рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області "Про початок опалювального періоду 2014-2015 років" від 14.10.2014 за №739;

- рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області "Про скасування рішення Виконавчого комітету від 14.10.2014 за №739 "Про початок опалювального періоду 2014-2015 років" від 20.10.2014 за № 742;

- наказ Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" "Про початок опалювального сезону" від 20.10.2014 за №116;

- рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області "Про закінчення опалювального сезону 2014-2015 років" від 07.04.2015 за № 255;

- наказ Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" "Про закінчення опалювального сезону 2014-2015 років" від 10.04.2015 за №44;

- рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області "Про початок опалювального періоду 2015-2016 років" від 09.10.2015 за № 687;

- наказ Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" "Про початок опалювального сезону 2015-2016 років" від 13.10.2015 за №104;

- рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області "Про закінчення опалювального сезону 2015 - 2016 років" від 31.03.2016 за № 215;

- наказ Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" "Про закінчення опалювального сезону 2015-2016 років" від 31.03.2016 за №41 (т.1, а.с.239 - 247).

Позивачем проведено нарахування вартості наданих послуг теплопостачання нежитлових приміщень, що знаходяться у багатоквартирних житлових будинках, за період з 01.10.2015 по 01.03.2016 на суму 220 323,19грн., а саме:

- вул. Героїв України (Леніна), 60 площею 30,0 м2; з 12.11.2015 - 108,2 м2, на суму 19 313,49 грн. (т.1, а.с.44);

- вул. Героїв України (Леніна), 64 а, площею 20,0 м2, на суму 709,8 грн. (т.1, а.с.45);

- бульвар Дніпровський, 20, площею 58,5 м2; з 27.11.2015 - 118,5 м2, на суму 14 411,45грн. (т.1, а.с.46);

- вул. Богуна, 9, площею 47,9 м2, на суму 7 378,78грн. (т.1, а.с.47);

- вул. Будівельників, 8, площею 63,54 м2 на суму 9187,93грн. (т.1, а.с.48);

- вул. Бойка, 2Б, площею 14,5 м2 на суму 2044,57грн. (т.1, а.с.49);

- вул. Михайла Грушевського (Калініна), 20, площею 30,3 м2; з 21.12.2015 - 148,10 м2, на суму 14819,45грн. (т.1, а.с.50);

- вул. Героїв України (Леніна), 41, площею 8,3 м2 на суму 1226,22грн.; (т.2, а.с.51);

- вул. Приморська, 66, площею 7,5 м2 на суму 644,83грн. (т.1, а.с.52);

- вул. Чорноморівська (Суворова), 5А, площею 51,5 м2 на суму 7413,50грн. (т.1, а.с.53);

- вул. Будівельників, 8, площею 19,56 м2 на суму 3786,20грн. (т.1, а.с.54);

- вул. Приморська, 44, площею 116,3 м2 на суму 14252,63грн. (т.1, а.с.55);

- вул. Михайла Грушевського (Калініна), 3, площею 90,86 м2 на суму 14610,48грн. (т.1, а.с.55а);

- вул. Богуна, 15, площею 106,6 м2 на суму 18175,51грн. (т.1, а.с.56);

- вул. Героїв України (Леніна), 90, площею 93,0 м2 на суму 19 490,32грн. (т.1, а.с.57);

- вул. Богуна, 1 (приміщення дитячого підліткового клубу "Мередіан" площею 179,3 м2, на суму 35151,02грн. (т.1, а.с.122);

- вул. Приморська, 14, Чорноморівська (Суворова), 2 (приміщення дитячого підліткового клубу "Надія"), площею 70,2 м2, на суму 12968,16грн. (т.1, а.с.58);

- вул. Приморська, 38-б (приміщення дитячого підліткового клубу "Чайка"), площею 99,5м2, на суму 11616,62грн. (т.1, а.с.59);

- вул. Героїв України (Леніна), 4, площею 82,5 м2; з 25.12.2015 по 13.03.2016 - площею 102,4 м2, на суму 13122,14 грн. (т.1 а.с.60).

Актами прийому-передачі основних засобів від 01.03.2016 підтверджується передача багатоквартирних житлових будинків, що знаходяться за вищенаведеними адресами, з балансу Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на баланс Комунального підприємства "Житлосервіс 2012". Передача будинків з балансу Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на баланс Комунального підприємства "Житлосервіс 2012" виконана на підставі рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 26.02.2016 за №118.

Розрахунок вартості наданих послуг проводився позивачем на підставі тарифів для потреб інших споживачів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

В період з 01.05.2015 по 01.11.2015 діяв тариф для потреб інших споживачів у розмірі 1363,36грн. за 1Гкал (без ПДВ), який був затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.04.2015 за №1507.

В період з 01.11.2015 по 01.02.2016 діяв тариф для потреб інших споживачів у розмірі 1314,94грн. за 1 Гкал (без ПДВ), який був затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.10.2015 №2690.

В період з 01.02.2016 по 01.03.2016 діяв тариф для потреб інших споживачів у розмірі 1266,19грн. за 1Гкал (без ПДВ), який був затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.01.2016 №54 (т. 1 а.с. 145 - 154).

В актах прийому-передачі приміщень, які складались між Комунальним підприємством "Житлосервіс 2012", Комунальним підприємством "Житлосвіт 2012" та орендарями приміщень за адресами: вул.Леніна, 4, вул.Бойка, 2-б, вул.Леніна, 60, вул.Леніна, 64, вул.Бульвар Дніпровський, 20, вул.Богуна, 15, вул. Калініна, 20 (том 2 а.с. 1 - 9, т. 2 а.с. 84, 85, 95, 102), міститься інформація щодо наявності централізованого опалення, наявність теплопостачання або наявність батарей централізованого опалення.

Листами від 01.12.2015 за №772, від 06.11.2015 за №727 Комунальне підприємство "Житлосвіт 2012" просить Спільне підприємство-Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" здійсити перерахунок нарахованого за жовтень 2015 розміру оплати за спожиту теплову енергію у зв'язку з відключенням окремих приміщень та віднесенням частин приміщень до переліку вільних приміщень, які знаходяться в комунальній власності; не використанням відповідачем-2 окремих приміщень.

Відповідач- 1 виставлені рахунки не оплатив, договір на теплопостачання, який пропонувався позивачем, не уклав.

Листом від 12.07.2018 № 700 позивач повідомляє відповідачів щодо необхідності погашення заборгованості за теплопостачання (т.1 а.с.42).

Саме суму боргу в розмірі 220 323,19 грн. позивач просить солідарно стягнути з відповідачів.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є стягнення вартості наданих послуг теплопостачання у нежитлові приміщення, що знаходяться у багатоквартирних жилих будинках, які у період надання цих послуг перебували на балансі відповідача-2.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно із статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" одним із основних обов'язків споживача, зокрема, є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (частина 2 статті 275 Господарського кодексу України).

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі -Правила користування тепловою енергією), якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, а споживач зобов'язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання рішенням Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області №742 від 15.08.2012 визначено Спільне підприємство-Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут".

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не заперечується відповідачами, в період з жовтня 2014 року по березень 2016 року Комунальне підприємство "Житлосвіт-2012" згідно із рішенням Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 10.04.2013 за №259 та від 11.07.2014 за №522 було балансоутримувачем багатоквартирних житлових будинків, що знаходяться за наступними адресами:

- вул. Героїв України (Леніна), 60;

- вул. Героїв України (Леніна), 64;

- бульвар Дніпровський, 20;

- вул. Богуна, 9;

- вул. Будівельників, 8;

- вул. Бойка, 2Б;

- вул. Михайла Грушевського (Калініна), 20;

- вул. Героїв України (Леніна), 41;

- вул. Приморська, 66;

- вул. Чорноморівська (Суворова), 5А;

- вул. Будівельників, 8;

- вул. Приморська, 44;

- вул. Михайла Грушевського (Калініна), 3;

- вул. Богуна, 15;

- вул. Героїв України (Леніна), 90;

- вул. Богуна, 1;

- вул. Приморська, 14;

- вул. Приморська, 38-б;

- вул. Героїв України (Леніна), 4.

З огляду на передбачену законодавством обов'язковість укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, позивач звертався до відповідача-2 з вимогою укласти договір на постачання теплової енергії в службові приміщення, які знаходились на балансі цього комунального підприємства та до відповідача-1 з клопотанням вжити заходів, щодо укладення даним комунальним підприємством відповідного договору (т.1, а.с.35-36), надсилав проект договору (т.1, а.с.39), однак відповіді від відповідача-2 отримано не було.

Відповідачем-2 не надано доказів виконання вимог закону щодо укладення договору на отримання послуг теплопостачання нежитлових приміщень, які знаходяться в житлових будинках, що перебувають на його балансі.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією визначено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії- фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Апеляційний господарський суд зазначає, що термін споживач, який використовується у Правилах споживання тепловою енергією і Законі України "Про теплопостачання" застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Постачання теплової енергії в житлові будинки, в тому числі, в нежитлові приміщення, що знаходяться в цих будинках, які перебувають на балансі відповідача-2, не заперечується відповідачами і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: рішеннями Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області та наказами Спільного підприємства-Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про початок та закінчення опалювальних сезонів; довідками про будинки, що перебувають на балансі Комунального підприємства "Житлосвіт 2012", теплозабезпечення яких здійснюється від системи централізованого теплопостачання (т.2, а.с.10 - 12); довідкою про технічні характеристики на будівлі, які обслуговує Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯРК Комфорт" та теплозабезпечення яких здійснюється від системи централізованого теплопостачання (т. 2, а.с.13 - 17); довідкою про технічні характеристики на будівлі, які обслуговуються Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіспромексперт" та теплозабезпечення яких здійснюється від системи централізованого теплопостачання (т.2, а.с.18- 21); складеними між Комунальним підприємством "Житлосервіс 2012", Комунальним підприємством "Житлосвіт 2012" та орендарями, актами прийому-передачі приміщень по вул.Леніна, 4, вул.Бойка, 2б, вул.Леніна, 60, вул.Леніна, 64, вул.Бульвар Дніпровський, 20, вул.Богуна, 15, вул.Калініна, 20 (т.2, а.с.1 - 9; т.2, а.с.84, 85, 95, 102), в яких міститься інформація щодо наявності централізованого опалення, наявність теплопостачання або наявність батарей централізованого опалення.

Крім того, в адресованих позивачу листах від 01.12.2015 за №772 та від 06.11.2015 за №727, відповідач-2 просить здійснити перерахунки за надані послуги (т.2, а.с.100, 101).

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції на дату виникнення спірних відносин передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Балансоутримувач зобов'язаний: утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками), забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі (частина 2 статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004).

Таким чином, обов'язок безпосередньо утримання вищезазначеного майна покладається саме на балансоутримувача - Комунальне підприємство "Житлосвіт-2012".

Відповідно до статуту Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" підприємство створене згідно із рішенням Світловодської міської ради від 28.02.2012 за №470 "Про створення комунальних підприємств та затвердження їх статутів", засноване на комунальній власності Світловодської міської територіальної громади міста та підпорядковане управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради.

Підприємство є юридичною особою, користується правом господарського відання та оперативного управління щодо закріпленого за ним майна, має право укладати від свого імені договори, набувати майнові та немайнові права та нести обов'язки.

Основною метою діяльності підприємства є ведення виробничо-комерційної діяльності, яка сприятиме більш повному задоволенню потреб мешканців міста в отриманні більш якісних та дешевших послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та інших видів діяльності.

Відповідно до поставленої мети підприємство діє у таких напрямках, зокрема забезпечення збереження, експлуатація, утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; забезпечення нагляду за експлуатацією житлового фонду; управління будинками комунальної власності, а також виконання робіт з утримання будинків.

Підприємство має право визначати самостійно в межах своєї діяльності взаємовідносини з юридичними та фізичними особами, здійснювати господарську діяльність згідно з законодавством України.

У зв'язку з цим, апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності обов'язку сплачувати послуги теплопостачання вільних приміщень через те що він не набув права користування чи володіння цими вільними приміщеннями, а його структурні чи виробничі підрозділи в зазначених у позові приміщеннях не знаходяться.

Доводи скаржника щодо відсутності обов'язку з утримання вільних (нежитлових) приміщень тому що у відповідності до рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради №522 від 11.07.2014 він обліковував на своєму балансі лише житловий фонд комунальної власності також є необґрунтованими, оскільки він є балансоутримувачем кожного окремого житлового будинку в цілому, разом із нежитловими приміщеннями, що в ньому знаходяться.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази відключення будинку, в якому знаходяться спірні приміщення, чи окремих приміщень будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку.

Місцевим господарським судом правильно зазначено, що відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача-2 від обов'язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Аналогічної правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі №904/7183/17.

З огляду на викладене та враховуючи обов'язок Комунального підприємства "Житлосвіт-2012" оплачувати поставлену теплову енергію у спірні приміщення, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо правомірності позовних вимог Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", заявлених саме до відповідача-2.

Згідно частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (пункт 1 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України).

Враховуючи те, що в даному випадку між сторонами (позивачем та відповідачем-2) склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії, що підтверджується матеріалами справи, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача-2 вартості спожитої теплової енергії та правомірно відмовив у позові до відповідача-1, а також правомірно відмовив про солідарне стягнення з відповідачів заявленого до стягнення боргу.

Апеляційний господарський суд не надає правової оцінки оскаржуваному рішенню суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, оскільки в цій частині рішення суду апелянтом не оскаржується, а позивач, як заінтересована особа, не ініціював перегляд рішення у цій частині шляхом подання апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача-2 на порушення позивачем вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, а не дотримання вимог зазначеного Закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За всстановлених обставин справи апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлосвіт 2012" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 у справі № 912/2369/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2019 у справі №912/2369/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Комунальне підприємство "Житлосвіт 2012".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.04.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко