ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 Справа № 917/96/19

за позовною заявою Акціонерного товариства «Мелітопольський м'ясокомбінат»

до фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича

про стягнення 81050,19 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Дяченко Д.Б.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Акціонерне товариство «Мелітопольський м'ясокомбінат» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи-підприємця підприємця Сергієнка Володимира Івановича про стягнення 81050,19 грн., з яких: 66435,31 грн. інфляційні; 15614,88 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.02.2019р. позовну заяву суд прийняв до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвала суду від 06.02.2019 року про відкриття провадження у даній справі, надсилалась сторонам та отримана ними, зокрема відповідачем 18.02.19, що підтверджується підписами представників на повідомленнях про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи).

08.04.19 від позивача надійшло клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 3558).

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

14.06.2016р. між ПАТ "Мелітопольський м"ясокомбінат" (постачальник, позивач) та ФОП Сергієнко В.І. (покупець, відповідач) укладено Договір постачання № 211 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати, у встановлений Договором строк, товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму згідно Договору (п. 1.1. Договору).

У зазначеному Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- кількість, асортимент та ціна товару встановлюється у накладних на кожну відпускаєму партію. Накладні, що підписуються при кожній поставці виконують роль специфікацій, додаються до цього Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.3. Договору);

- поставка здійснюється за домовленістю сторін на умовах: ЕXW - Україна, Запорізька обл., Мелітопольський район, м. Мелітополь, вул. Кірова 175 або на умовах: DDP - Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Харчовиків, 6, у розумінні 1НКОТЕРМС редакція 2010 року (п. 4.1. Договору);

- постачальник виконує поставку товару після одержання заявки не пізніше 3-х днів з часу одержання заявки від покупця (п. 5.1. Договору);

- товар, що постачається за Договором, оплачується за цінами, погодженими Сторонами (п. 6.1. Договору постачання);

- вказана у рахунку або товарно - транспортній накладній ціна товару включає в себе ПДВ, транспортні витрати по доставці товару покупцю (у разі їх наявності), відповідно до п. 4.2. даного Договору, а також інші витрати продавця, зв"язані з виконанням зобов"язань по цьому Договору (п. 6.2. Договору);

- оплата товару виконується шляхом попереднього перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, а у випадку відвантаження товару без попередньої оплати, оплата повинна здійснюватися по факту відвантаження товару покупцю (п. 6.3. Договору);

- перехід права власності на товар здійснюється в момент надходження товару в пункт поставки. Факт отримання товару представниками покупця засвідчується постановкою підпису представника покупця на товарно-транспортній накладній. Порушення зазначеного порядку оформлення товарно-транспортної накладної і вся відповідальність за нього покладається на покупця (п. 7.1. Договору).

Правовідносини з приводу виконання зобов"язань по даному договору досліджувалися господарським судом Полтавської області при розгляді справи № 917/149/18.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.18 по справі № 917/149/18 встановлені наступні обставини:

- на виконання умов Договору постачання здійснив поставку відповідачу товару, а саме: 1) тушки індиків на загальну суму 320 396, 03 грн., на підтвердження чого надав видаткові та товарно-транспортні накладні: № 24067 від 17.06.2016р. на загальну суму 54 756, 00 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0024067 від 17.06.2016р.); № 24852 від 23.06.2016 р. на загальну суму 13 392, 53 грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0024852 від 23.06.2016р.); № 24853 від 23.06.2016 р. на загальну суму 101 667,01грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0024853 від 23.06.2016р.); № 25626 від 29.06.2016 р. на загальну суму 150 580,49 грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0025626 від 29.06.2016р.).

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується його підписом на зазначених накладних, скріпленого печаткою, претензій щодо неналежної поставки товару з боку покупця до позивача не надходило.

Відповідач розрахунок за поставлений товар здійснив частково, перераховані 17.06.2016 р. відповідачем грошові кошти розмірі 45 500, 00 грн. зараховано в рахунок погашення по накладній № 24067, оскільки в платіжному дорученні № 3802 є посилання на рахунок № 9 від 17.06.2016 р.. Отже, залишок заборгованості за видатковою накладною № 24067 складає 9 256, 00 грн.

За видатковими накладними № 24852 та № 24853 поставлено товар на загальну суму 115 059, 54 грн. Перераховані 29.06.2016 р. відповідачем грошові кошти розмірі 111 954, 00 грн. зараховано позивачем по накладним № 24852 та № 24853, оскільки платіжне доручення № 3975 не містило відповідного посилання на призначення платежу. Отже, залишок заборгованості за видатковими накладними № 24852 та № 24853, як вказує позивач, складає 3 105, 54 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості поставленого товару, загальна сума заборгованості відповідача за поставлені позивачем тушки індиків становить 162 942, 03 грн. (320 396,03грн. - 157 454, 00 грн.=162 942, 03 грн. )

2) м'ясо свинини на загальну суму 1 642 424,04грн., на підтвердження чого надав видаткові та товарно-транспортні накладні: № 25484 від 28.06.2016 р. на загальну суму 829 036, 14 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0025484 від 28.06.2016р.); № 25842 від 30.06.2016 р. на загальну суму 412 229,57 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0025842 від 30.06.2016р.); № 26445 від 18.05.2017 р. на загальну суму 401 158, 33 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0026445 від 18.05.2016р.).

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується його підписом на зазначених накладних, скріпленого печаткою, претензій щодо неналежної поставки товару з боку покупця до позивача не надходило.

Позивач зазначає, що відповідач розрахунок за поставлений товар здійснив частково.

Сплачені за період з 29.06.2016 р. по 04.07.2016 р. відповідачем грошові кошти в загальному розмірі 1 198 350, 28 грн. позивачем зараховано по накладним № 25484 та № 25842, оскільки платіжні доручення № 4019, 4032, 4072, 188, 4079, 4102, 189, 4124, 4184 не містили відповідного посилання щодо призначення платежу.

19.05.2017р. відповідачем сплачено по накладній № 26445 від 18.05.2017 р. 401 185, 97 грн. Тобто, відповідач переплатив по зазначеній накладній 27, 64 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості поставленого товару, загальна сума заборгованості відповідача за поставлене м'ясо свинини становить 42 887, 79грн. (1 642 424, 04 грн. - 1 599 536, 25 грн. = 42 887, 79 грн.).

Судом у рішенні господарського суду Полтавської області від 12.07.18 по справі № 917/149/18 встановлено, що видатковими та товарно - транспортними накладними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачеві на загальну суму 1 962 820,07грн.

Відповідач, в порушення своїх зобов'язання за Договором, оплату поставленого товару здійснив частково, сплативши 1 756 990,25грн. , у зв"язку з чим на момент подання позову (по справі № 917/149/18) заборгованість відповідача за поставлений товар, за розрахунком позивача, становить 205 829,82грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.18 по справі № 917/149/18 позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основого боргу та штрафу задоволено у повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Сергієнка Володимира Івановича на користь Публічного акціонерного товариства "Мелітопольський м"ясокомбінат" заборгованість за Договором постачання від 14.06.2016р. № 211 в сумі 226 412,80грн. ( з яких 205 829,82грн. - основний борг та 20 582,98грн. - штраф), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 396,20грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 400,00грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 № №3-57гс10, від 20.01.2011 № 10/25 та від 16.05.2011.№32/242-32/243-32/244-32/245, від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховані 3% річних за загальний період з 30.06.2016 по 09.01.2019 в загальній сумі 15 614,88 грн. та інфляційні за загальний період з 30.06.2016 по 09.01.2019 в загальній сумі 66 435,31 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 15 614,88 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 66 435,31 грн. підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 15 614, 88 грн., інфляційні втрати в розмірі 66 435,31 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3900,00грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв'язку із розглядом даної справи в загальному розмірі 3900,00 грн. суду надані такі докази: Договір про надання правових послуг адвоката від 10.01.2019р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 657 від 28.12.2007р., видане на ім"я Кальченка Андрія Володимировича, Акт від 04.04.2019р. виконаних робіт про надання правової допомоги до Договору про надання правових послуг адвоката від 10.01.2019р.; видатковий касовий ордер від 10.01.2019р. на суму 10 000,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд дійшов висновку про те, що витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 900,00 грн. підтверджені належними доказами та підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сергієнко Володимира Івановича (АДРЕСА_1, Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Мелітопольський м'ясокомбінат» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ) 3 % річних в розмірі 15 614, 88 грн., інфляційні втрати в розмірі 66 435,31 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 900,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.04.2019р.

Суддя Киричук О.А.