ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/184/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання - Молодов В.С.

Представники учасників справи не з'явились в судове засідання. Повідомлені про судовий розгляд належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року про відмову у відкритті, суддя Оборотова О.Ю., м.Одеса,

по справі № 916/184/19

за позовом Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль»

до відповідача- 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС»

до відповідача- 2: ОСОБА_3

про солідарне стягнення грошової суми,

25 січня 2019 року Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС» та ОСОБА_3, в якій просило суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС» - боржника, та громадянина ОСОБА_3 - поручителя - заборгованість, яка виникла за Договором про надання овердрафту №015/5507/326587 від 14.09.2016 року у сумі: 188 341 грн. 13 коп., яка складається з : поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню у розмірі - 147 613 грн. 96 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі - 40 727 грн. 17 коп.

Підставою позову позивачем вказано договір про надання овердрафту №015/5507/326587 від 14.09.0216 року, за яким боржником є ТОВ «НВК-ЮГТРАНС» та договір поруки №104796/5507/328351 від 14.09.2016 року, за яким поручителем є фізична особа ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовано невиконанням позичальником обов'язку повернути Банку кредит та відсотки за Договором про надання овердрафту у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, тому банком пред'явлено вимоги до солідарних боржників.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30 січня 2019 року у справі №916/184/19 було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС» та ОСОБА_3 про солідарне стягнення грошової суми.

Ухвалу мотивовано тим, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на суб'єктний склад, визначений позивачем.

Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до чинного національного законодавства до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні - підприємці та інші, визначені законом.

В силу вимог п.2 ч.2 ст.55 ГК України суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до матеріалів справи, позивач одним із відповідачів зазначає фізичну особу (громадянина України) ОСОБА_3, який є поручителем товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС».

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі № 6-923цс16, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

За змістом статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за висновком суду, якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов'язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов'язань боржником за кредитним договором, то кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, в порядку господарського та цивільного судочинства. а не з усіх поручителів у солідарному порядку.

Однак, приймаючи до уваги, що позивач просить суд саме про солідарне стягнення, а суд не вправі самостійно визначати предмет позову та коло сторін, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано порушенням судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок неправильно витлумаченої процесуальної норми, зміст і сутність якої сприйнято судом неправильно через обмежене тлумачення.

Так, апелянт зазначає, що спір щодо стягнення заборгованості з фінансового поручителя - фізичної особи за правочином, укладеним для забезпечення виконання господарського зобов'язання, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та на такі правовідносини поширюється юрисдикція господарських судів.

При застосуванні граматичного способу тлумачення статті 20 ГПК України , можна дійти висновку, що у випадку передбаченому ч.2 речення п.1 ч.1 , суб'єктний критерій застосуванню не підлягає, а тому суд, вирішуючи питання про можливість розгляду спору про стягнення з фізичної особи - поручителя заборгованості за правилами господарського судочинства, повинен виходити виключно з того, яке саме зобов'язання забезпечується відповідною порукою.

У підтвердження вище вказаного твердження, апелянт посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 13.03.2018 року у справі №415/2542/15.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №916/184/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Представники сторін в судове засідання 03.04.2019 року не з'явились, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином. Підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, підстави неявки судом визнаються неповажними.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, відкладення судового розгляду є правом, а не обов'язком суду, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 14 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов'язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС» було укладено Договір про надання овердрафту № 015/5507/326587, згідно умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику протягом строку доступності Овердрафту можливість використання Овердрафту з поточного рахунку в межах діючого поточного ліміту. Максимальний ліміт за Договором складає: 450 000 грн 00 коп., у межах якого встановлюється поточний ліміт, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі : 20% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені Договором.

Згідно п. 4.1 Договору процентна ставка за користування Овердрафтом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмір 20 % річних. З дати скасування Максимального ліміту та Поточного ліміту з будь - яких підстав, зазначених в п. 8.2. та 8.3. (крім підпункту 8.3.4.) договору, проценти за користування Кредитною заборгованістю розраховуються на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 40 % річних.

Відповідно до умов п. 4.2. Договору нарахування процентів за користування Овердрафтом/Кредитною заборгованістю здійснюється виходячи з зазначених у Договорах розмірів процентних ставок, щоденно на фактичну заборгованість Позичальника за Овердрафтом/Кредитною заборгованістю протягом всього строку наявності Безперервного дебетового сальдо/Кредитної заборгованості. При розрахунку процентів враховується день виникнення Безперервного дебетового сальдо/Кредитної заборгованості та не враховується останній день наявності Безперервного дебетового сальдо/Кредитної заборгованості (п. 4.3. Договору).

Також, згідно умов п. 4.4. Договору Позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування Овердрафтом/Кредитною заборгованістю щомісяця в Дату сплати процентів, та остаточно, при погашенні Овердрафтом/Кредитною заборгованістю з дотримання порядку, передбаченого п. 4.9. Договору, та з врахуванням наступних періодів:

- В першому календарному місяці користування Овердрафтом/Кредитною заборгованістю - за період з дня надання Овердрафтом/Кредитною заборгованістю по день, що передує календарному місяцю (включно) по день, що передує календарному дню Дати сплати процентів;

- В наступних календарних місяцях - за період з календарного дня Дати сплати процентів попереднього місяця (включно) по день, що передує календарному дню Дати сплати процентів;

- В останній календарний місяць - за період з календарного дня Дати сплати процентів попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує даті повного погашення Овердрафту/Кредитної заборгованості.

Згідно умов п. 5.1. Договору протягом Строку Овердрафту Позичальник зобов'язався здійснювати погашення Овердрафту не пізніше останнього дня Максимального строку Безперервного дебетового сальдо та не пізніше Дати закінчення Строку Овердрафту, в залежності від того, яка дата настане раніше. Якщо останній день Максимального строку Безперервного дебетового сальдо не є Банківським днем, то для погашення такого Дебетового сальдо Позичальник має забезпечити наявність грошових коштів на Поточному рахунку на кінець останнього Банківського дня, що передує останньому календарному дню Максимального строку Безперервного дебетового сальдо. Якщо Дата закінчення Строку Овердрафту не є Банківським днем, то для погашення Овердрафту Позичальник зобов'язаний забезпечити наявність грошових коштів на Поточному рахунку для погашення Дебетового сальдо, процентів та інших платежів, на кінець останнього Банківського дня, що передує даті закінчення Стоку овердрафту.

Згідно умов п. 5.2. Договору сторони погодили, що погашення Овердрафту відбувається за рахунок коштів, що надходять на Поточний рахунок Позичальника. Овердрафт є погашеним у випадку відсутності на Поточному рахунку Дебетового сальдо. Погашення Кредитної заборгованості здійснюється за рахунок будь - яких коштів Позичальника.

Також, 14 вересня 2016 року між Банком та громадянином України ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 104796/5507/328351, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язання Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС», які виникають з умов Договору про надання овердрафту № 015/5507/326587 від 14.09.2016 року, в повному обсязі цих зобов'язань.

Згідно п. 1.1. Договору поруки Поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору.

Також, згідно умов п. 2.1. Договору поруки сторони погодили і те, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечуваних зобов'язань, Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих Забезпечених зобов'язань в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними Забезпечуваними зобов'язаннями.

Відповідно до умов п. 2.2. Договору поруки Поручитель зобов'язався здійснити виконання порушених Забезпечених зобов'язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання Вимоги від Кредитора в обсязі, зазначеному в такій Вимозі.

Виходячи із зазначеного у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість Позичальника перед Банком у розмірі 188 341,13 грн., яка складається з поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню у розмірі -147 613 грн. 96 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 40 727 грн. 17 коп.

Згідно з ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного суду України від 01.03.2017 року по справі № 6-923цс16 є безпідставним, оскільки правова позиція в цій Постанові Верховного Суду України повністю/частково є неактуальною, згідно до Постанови ВП ВС від 07.11.2018 року по справі № 755/13532/15-ц (№ в ЄДРСР 77870772) та Постанови ВП ВС від 13.03.2018 року по справі № 415/2542/15-ц (№ в ЄДРСР 73219876).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі №415/2542/15-ц зазначено наступне.

«Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, з огляду на солідарний обов'язок перед кредитором боржника за основним зобов'язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов'язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов'язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов'язку для останніх.

Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на відступлення у цій справі від висновків, яких дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року, ухваленій у справі № 6-923цс16 за позовними вимогами юридичної особи-кредитора до юридичної особи-боржника, юридичних осіб-поручителів і фізичної особи-поручителя, які виникли з окремих договорів кредиту та поруки і не передбачали солідарну відповідальність поручителів між собою.

Такі позовні вимоги до відповідачів, як встановив Верховний Суд України, можуть бути самостійними й окремими предметами позовів, пред'явлених залежно від суб'єктного складу сторін за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Проте Велика Палата Верховного Суду вважає, що захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і кількох поручителів у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз'єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов'язання залежно від суб'єктного складу останнього. Вказане підтверджує і припис пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (див. пункти 22-23 цієї постанови).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №752/17300/14-ц зазначено, що «судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Проте разом з предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб'єктний критерій.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов'язання.

Наслідки солідарного обов'язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначені в частині першій цієї статті, а саме: у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу.

Відтак з огляду на солідарний обов'язок боржника за основним зобов'язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 чинного ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язками, відносинами і залежностями. Таке з'ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Вирішення такого спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог до боржника, який є юридичною особою, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до поручителя, який є фізичною особою та несе солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об'єктивності з'ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

Отже, критеріями розмежування справ цивільного та господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов'язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника й поручителя в межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз'єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов'язання залежно від суб'єктного складу останнього.

Така правова позиція вже неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року (провадження № 14-40цс18), 21 березня 2018 року (провадження № 14-41цс18), 25 квітня 2018 року (провадження № 14-74цс18) та 30 травня 2018 року (провадження № 14-123цс18) та інших.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Отже, з 15 грудня 2017 року у випадку об'єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов'язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов'язання.»

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, боржником за основним зобов'язанням є юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «НВК-ЮГТРАНС», а поручителем за договором поруки в забезпечення виконання основного зобов'язання - ОСОБА_3, тому, враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, безпідставність висновків суду першої інстанції про непідсудність позовної заяви Банку у даній справі господарським судам, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 175, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року по справі №916/184/19 скасувати.

Справу № 916/184/19 направити до господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 08.04.2019

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Н.М Принцевська

Суддя Г.П. Разюк