ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. Справа№ 925/2151/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Грека Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Титарєвій Г.І.

у присутності представників сторін:

Бабіч Т.Г. - особисто

від ПП «Селла Рент»: Крупа Р.А. - довіреність б/н від 08.10.18

від ОСОБА_4: ОСОБА_5 - довіреність № 2101 від 22.06.17

від ГУ ДФС України у Черкаській області: Юревич С.В. - довіреність №6387/23-00-10-0116 від 19.02.19

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бабіч Тетяни Григорівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року

у справі № 925/2151/14 (суддя Хабазня Ю.А.)

заявою Приватного підприємства «Селла Рент»

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.04.13 року, укладеного між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Правова допомога»

2. Бабіч Тетяна Григорівна

3. ОСОБА_4

в межах справи № 925/2151/14

за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібна Нива»

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського Черкаської області від 27.12.2018 року у справі № 925/2151/14 задоволено заяву ПП «Селла Рент» від 27.08.2018 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року, укладений між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога», стягнуто з ТОВ «Правова допомога» на користь ПП «Селла Рент» 3 524,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ФОП Бабіч Т.Г. звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у справі № 925/2151/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПП «Селла Рент» про визнання недійсним договору, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною ФОП Бабіч Т.Г. на ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у справі №925/2151/14, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 14.03.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих через відділ документального забезпечення суду відзивах на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Вінник А.С. та представник ПП «Селла Рент» просять залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 14.03.2019 року відкладено розгляд справи на 28.03.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 28.03.2019 року з'явився скаржник, а також представники ПП «Селла Рент», ОСОБА_4 та ГУ ДФС України у Черкаській області.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, оскільки явка учасників сторін обов'язковою не визнавалась, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи належне повідомлення учасників провадження у справі про судове засідання, за відсутності клопотань з їх боку, беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов'язком, з метою безпідставного затягування розгляду справи колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників провадження у справі, які не з'явились, за наявними у ній матеріалами.

Скаржник в судовому засіданні 28.03.2019 року вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у справі № 925/2151/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ПП «Селла Рент» відмовити.

Представники ПП «Селла Рент», ОСОБА_4 та ГУ ДФС України у Черкаській області проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

28.03.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/2151/14 про банкрутство ТОВ „Хлібна нива", яка порушена ухвалою суду від 04.12.2014 року за заявою ПАТ КБ „Приватбанк"

Ухвалою суду від 04.02.2015 року за наслідками розгляду справи в попередньому засіданні затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 29.04.2015 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Вінника А.С.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.05.2018 року замінено кредитора банкрута ПАТ „Костопільський завод скловиробів" з вимогами четвертої черги у розмірі 68 720,50 грн. процесуальним правонаступником - ПП «Селла Рент».

30.08.2018 року до господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява ПП «Селла Рент» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 10.04.2013 року між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога».

Подана заява обґрунтована безоплатним відступленням дебіторської заборгованості банкрута (майнового активу), за рахунок якого могли бути задоволені вимоги кредиторів, а оспорюваний договір від імені ТОВ „Хлібна нива" підписано директором ОСОБА_8., який не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського Черкаської області від 27.12.2018 року у справі № 925/2151/14 задоволено заяву ПП «Селла Рент» від 27.08.2018 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року, укладений між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога», стягнуто з ТОВ «Правова допомога» на користь ПП «Селла Рент» 3 524,00 грн. судового збору

ФОП Бабіч Т.Г. з даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі, з урахуванням додаткових пояснень, вказує на те, що позовна заява конкурсного кредитора ПП «Селла Рент» не підлягала розгляду в межах справи про банкрутство.

Як зазначає апелянт, місцевим судом зроблено безпідставний висновок, що спірний договір було укладено у січні 2016 року, а не 10.04.2013 року, а також про неможливість проведення судової експертизи з визначення давності спірного договору на підставі його копії.

Крім того, за твердженням скаржника, судом першої інстанції помилково не враховано преюдиційність рішення суду, яким було відмовлено у визнанні недійсним спірного договору з тих самих підстав, а також безпідставно не застосовано наслідки спливу строку позовної давності.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у т.ч. справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

В силу положень ч. 9 ст. ГПК України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої ст. 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній з 19.01.2013 року), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Закону № 2343-XII загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110- 112 ЦК, Закон № 2343-XII є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14).

Тобто, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За приписами ст. 1 Закону про банкрутство, сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Відповідно до положень Закону про банкрутство конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Частинами четвертою - шостою статті 26 Закону про банкрутство передбачено, що конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

За змістом частин першої, другої та дев'ятої статті 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею: вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків установлених цим Законом: погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду Україні від 10.02.2016 року у справі № 910/6098/14).

Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.05.2018 року замінено кредитора банкрута ПАТ „Костопільський завод скловиробів" з вимогами четвертої черги у розмірі 68 720,50 грн. процесуальним правонаступником - ПП «Селла Рент».

Тобто, судом встановлено, що ПП «Селла Рент» є конкурсним кредитором боржника з вимогами на суму 68 720,50 грн., які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, ПП «Селла Рент» як кредитором у справі, доведено в установленому законом порядку факт порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваних договорів, відтак останній має право на звернення до суду із відповідною заявою саме у межах даної справи про банкрутство, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав конкурсного кредитора не суперечить вимогам чинного законодавства, з огляду на що спростовуються відповідні доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Правова допомога» тривалий час надавало ТОВ «Хлібна Нива» юридичні послуги, а також послуги щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку, на підставі договорів про надання послуг від 01.10.2006 року, від 01.01.2008 року, від 05.01.2009 року, від 04.01.2010 року, від 05.01.2011 року, від 05.01.2012 року, зокрема за ці послуги згідно з платіжними дорученнями за період з 04.01.2011 року по 14.05.2013 року було сплачено 61 000,00 грн. (а.с.32 т.25).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року у справі №2320/606/2012 задоволено позов ТОВ «Хлібна Нива» до ОСОБА_4, стягнуто з останнього на користь ТОВ «Хлібна Нива» борг у сумі 832 519,26 грн., проценти за користування коштами у розмірі 107 533,80 грн. та 3% річних у розмірі 5 203,25 грн., на виконання якого (за заявою ТОВ «Хлібна Нива») 13.08.2013 року видано виконавчий лист.

Рішенням начальника Кам'янської МДПІ Черкаської області ДПС від 08.10.2012 року №1, підтвердженого постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.10.2012 року у справі №2а/2370/3884/2012, залишеною в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2013 року, до ТОВ «Хлібна Нива» застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків (а.с.52 т.25).

10.04.2013 року вказано датою договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога» (а.с.18 т.25), згідно з яким: Цедент (ТОВ «Хлібна Нива») відступає Цесіонарієві (ТОВ «Правова допомога») належне Цедентові право вимоги, у зв'язку з чим Цесіонарій стає кредитором Боржника (ОСОБА_4.) за письмовою розпискою останнього від 02.08.2010 року; до Цесіонарія переходить право вимагати (замість Цедента) від Боржника належного та реального виконання наступних обов'язків: повернення грошових коштів у сумі 832 519,26 грн., 3% річних у розмірі 5 203,25 грн. та процентів за користування позикою у розмірі 107 533,80 грн.; обов'язок щодо сплати коштів виник у Боржника на підставі вищевказаної письмової розписки, що встановлено рішенням Черкаського районного суду Черкаської області у справі №2320/606/12 провадження 2/2320/453/12; цей договір є підставою для заміни кредитора у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області у справі №2320/606/12 провадження 2/2320/453/12; моментом переходу права вимоги Цедента до Цесіонарія є підписання цього договору; відступлення права вимоги за цим договором є безоплатним.

22.04.2013 року постановою Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/1007/13-а припинено застосований до ТОВ «Хлібна Нива» умовний адміністративний арешт майна платника податків (а.с.54 т.25).

22.11.2013 року Бабіч Т.Г., яка діяла від імені ТОВ «Хлібна Нива» як працівник ТОВ «Правова допомога», звернулась до Відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа від 13.08.2013 року №2/2320/453/12, виданого Черкаським районним судом Черкаської області на виконання рішення останнього від 20.04.2012 року у справі №2320/606/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Хлібна Нива» заборгованості на загальну суму 948 475,31 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції від 09.12.2013 року (а.с.21 т.25) відкрито виконавче провадження №41153061 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Листом від 28.02.2014 року (а.с.22 т.25) стягувач, ТОВ «Хлібна Нива», у особі його представника Бабіч Т.Г., звернувся до Відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції із заявою здійснювати листування у виконавчому провадженні №41153061 за адресою його представника (АДРЕСА_1).

Ухвалою суду від 04.12.2014 року порушено провадження у цій справі про банкрутство боржника, ТОВ «Хлібна Нива».

Ухвалою суду від 04.02.2015 року у цій справі затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника, зокрема, визнано вимоги ПАТ "Костопільський завод скловиробів" на суму 1 218,00 грн., які підлягають погашенню у першу чергу та на суму 68 720,50 грн., які підлягають погашенню у четверту чергу.

Постановою суду від 29.04.2015 року боржника визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Вінника А.С.

Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції Нечипоренко Ю.І. від 31.12.2015 року (а.с.23 т.25) виконавче провадження №41153061 закрите.

13.01.2015 року Бабіч Т.Г., яка діяла від імені ТОВ «Хлібна Нива» як працівник ТОВ «Правова допомога», направила до Черкаського районного суду Черкаської області скаргу на рішення державного виконавця відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції Нечипоренка Ю.І. про закінчення виконавчого провадження №41153061.

Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції Нечипоренка Ю.І. від 19.01.2016 року виконавче провадження №41153061 відновлене, скаргу Бабіч Т.Г. за її заявою залишено без розгляду.

05.02.2016 року ТОВ «Правова допомога» подала до Черкаського районного суду Черкаської області заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні №41153061, яку задоволено ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05.09.2016 року у справі № 707/247/16-ц.

22.12.2016 року між ТОВ «Правова допомога» та ФОП Бабіч Т.Г. укладено договір про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор (ТОВ «Правова допомога») передає, а Новий кредитор (ФОП Бабіч Т.Г.) приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року.

Відповідно до п.1.3 договору сторони домовились, що цей договір є підставою для заміни кредитора у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області у справі №2320/606/12. Згідно з п.2.5, п.4.1, п.4.2 договору відступлення права вимоги за цим договором є безоплатним, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором; моментом переходу права вимоги Первісного кредитора до Нового кредитора є підписання цього договору.

Відповідно до укладеного договору, сторонами складено та підписано акт прийому-передачі від 22.12.2016 року (а.с.58 т.25) згідно з яким ТОВ «Правова допомога» в особі директора Залозного С.М. передало, а ФОП Бабіч Т.Г. прийняла такі документи: оригінал договору про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року згідно письмової розписки від 02.08.2010 року ОСОБА_4, копію рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2016 року, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02.08.2016 року.

ТОВ «НВК «Зембуд-Сервіс» у межах цієї справи про банкрутство було подано заяву від 20.02.2017 року про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року, укладеного між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога» (Договору від 10.04.2013).

У ході її розгляду ухвалами суду від 23.05.2017 року, від 20.09.2017 року та від 28.09.2017 року було призначено судову експертизу Договору від 10.04.2013 року та зобов'язано ТОВ «Правова допомога» надати його оригінал для експертного дослідження, однак ТОВ «Правова допомога» як не надало суду договору, так і не повідомило суд про укладення 22.12.2016 року договору відступлення права вимоги з ФОП Бабіч Т.Г.

Надалі ухвалами суду від 31.10.2017 року та від 16.11.2017 року Бабіч Т.Г. було зобов'язано надати оригінал Договору від 10.04.2013 року, однак остання у судовому засіданні 21.12.2017 року повідомила, що має оригінал і надасть його суду у разі, якщо ухвала про призначення судової експертизи залишиться в силі.

Ухвалою суду від 21.12.2017 року Бабіч Т.Г. було втретє зобов'язано надати суду оригінал Договору від 10.04.2013 року, однак вона ухвалу суду не виконала і подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 23.05.2017 року про призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 18.09.2018 року задоволено заяву ТОВ «НВК «Зембуд-Сервіс» від 04.06.2018 року та закрито провадження у справі в частині розгляду заяви ТОВ «НВК «Зембуд-Сервіс» від 20.02.2017 року про визнання недійсним Договору від 10.04.2013 року.

В подальшому, 16.01.2018 року, між ПАТ «Костопільський завод скловиробів» та ПП «Селла Рент» було укладено договір №1 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника і стає кредитором у правовідносинах із ТОВ «Хлібна Нива».

Ухвалою суду від 18.05.2018 року замінено первісного кредитора, ПАТ «Костопільський завод скловиробів», його процесуальним правонаступником, ПП «Селла Рент».

30.08.2018 року до господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява ПП «Селла Рент» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 10.04.2013 року між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога».

Відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог…

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 215 Цивільного кодексу України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 190 ЦК України: майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.3 ст. 720 ЦК України підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника. Це положення не поширюється на право юридичної особи укладати договір пожертви.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України: юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 94 Податкового кодексу України:

94.1. Адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

94.3. Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

94.5. Арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного органу державної податкової служби на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником органу державної податкової служби, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до Статуту ТОВ «Хлібна Нива»:

2.1. Основною метою діяльності Товариства є одержання прибутку від господарської діяльності в інтересах Учасників та взяття в оренду цеху лікеро-горілчаних виробів, а саме майна та обладнання , необхідного для виробництва лікеро-горілчаних виробів Державного підприємства "Косарський спиртовий завод"

4.1. Для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків Учасників створюється статутний фонд у розмірі 12549150,00 грн.

7.1. Створюються такі органи управління Товариством: вищий орган -Загальні Збори Учасників; виконавчий орган - Генеральний директор.

7.2. Контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства та виконавчого органу здійснюється органами, створеними за рішенням Загальних Зборів Учасників.

8.6. До компетенції Загальних Зборів Товариства належить:

8.7.2. надання дозволу Генеральному директору на укладення договорів (правочинів) за погодженням з органом, що здійснює постійний контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства.

8.7.7. відчуження майна Товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна Товариства

8.7.8. Повноваження, передбачені п.8.6.1, 8.6.2, 8.6.3, 8.6.4, 8.6.5, 8.6.8, 8.6.9, 8.7, 8.7.2, 8.7.3, 8.7.4, 8.7.5, 8.7.6, 8.7.7 належать до виключної компетенції Загальних зборів і не можуть бути передані іншим органам Товариства,

9.7 Генеральний директор розпоряджається майном та грошовими ресурсами Товариства за погодженням з Учасниками Товариства та органом, що здійснює постійний контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства.

9.8. Порядок створення та повноваження контрольного органу встановлюються Загальними Зборами Учасників Товариства.

Досліджуючи підстави для визнання Договору від 10.04.2013 року недійсним суд першої інстанції дійшов висновку, що такими підставами у цій справі є як спеціальні підстави, передбачені Законом про банкрутство, так і підстави, передбачені цивільним законодавством.

Так, судом було встановлено, що фактично Договір від 10.04.2013 року укладено не датою його підписання, а іншою датою. Визначаючи дату його дійсного укладення (за відсутності оригіналу Договору від 10.04.2013 року і можливості проведення його експертного дослідження) суд виходив із доведених фактів виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року у справі №2320/606/2012 саме на користь ТОВ «Хлібна Нива»: видачі на його виконання виконавчого листа №2/2320/453/12 від 13.08.2013 року; подачі 22.11.2013 року заяви про його примусове виконання і надходження її до відділу ДВС 06.12.2013 року; закінчення виконавчого провадження відділом ДВС 31.12.2015 року; подання 13.01.2016 року Бабіч Т.Г., яка діяла від імені ТОВ «Хлібна Нива» як працівник ТОВ «Правова допомога», до Черкаського районного суду скарги на постанову відділу ДВС від 31.12.2015 року; відновлення виконавчого провадження постановою відділу ДВС від 19.01.2016 року, залишення ухвалою Черкаського районного суду від 20.01.2016 року без розгляду скарги ТОВ «Хлібна Нива» на дії відділу ДВС. Лише після цього ТОВ «Правова допомога» 05.02.2016 року подало до Черкаського районного суду заяву про заміну ТОВ «Хлібна Нива» його правонаступником (ТОВ «Правова допомога».

Отже, колегія суддів погоджується, що спірний договір було підписано у період з 20.01.2016 до 05.02.2016, тому фактичною датою укладення Договору від 10.04.2013 року є доведена дата вчинення дій на користь ТОВ «Хлібна Нива» за виконавчим листом від 13.08.2013 року №2/2320/453/12 - а саме дата 20.01.2016 року.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі про безпідставність висновків суду про те, що спірний договір було укладено не 10.04.2013 року, не ґрунтується на матеріалами справи, відтак судом апеляційної інстанції відхиляються.

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог ПП «Селла Рент» посилалось, зокрема, на те, що: оспорюваний правочин підписаний зі сторони боржника (ТОВ «Хлібна Нива») неуповноваженою особою за відсутності доказів надання згоди на його укладення Загальними зборами Учасників; договір має підроблену дату його укладення; має місце дефект підпису директора ОСОБА_8, який міститься на Договорі від 10.04.2013 року; боржник продовжував повноцінне стягнення за виконавчим документом у такий спосіб, якби цей договір не укладався взагалі.

Відповідно до положень спеціального нормативного акту «Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», що затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) для проведення судової експертизи необхідно саме оригінали документів, а саме:

- для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів (п.1.1. Розділ І);

- технічна експертиза документів поділяється на експертизу реквізитів документів, експертизу друкарських форм та експертизу матеріалів документів ... Для проведення дослідження щодо встановлення факту внесення змін у первинний зміст документів надаються оригінали документів (п.3.1., 3.2. Розділ І);

- установлення способу нанесення відтисків печаток, штампів, факсиміле; ідентифікація печаток, штампів, факсиміле тощо за їх відтисками; відповідність часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення документа. Для дослідження документів щодо ідентифікації печаток, штампів (у тому числі факсиміле) та встановлення відповідності часу нанесення відтисків печаток, штампів дачі виготовлення документа надаються оригінали документів (п.3.3.5. Розділ І).

З огляду на зміст заявлених вимог та обставин, які входять до предмета доказування у межах вирішення даного спору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення у даній справі технічної експертизи документа - Договору від 10.04.2013 року, у зв'язку з чим ухвалами суду від 12.09.2018 року та від 18.10.2018 року було зобов'язано Бабіч Т.Г. надати оригінал Договору від 10.04.2013 року, або з'ясувати факт втрати цього договору і повідомити про це суд, або у разі передачі іншим особам (органам) - надати докази цьому.

Однак, у наданому на вимогу суду письмовому поясненні від 01.11.2018 року (а.с.195 т.25) Бабіч Т.Г. пояснила, що оригінал Договору від 10.04.2013 року не може бути наданий з причин його відсутності у її розпорядженні, що їй достовірно не відомі причини відсутності цього договору у зв'язку з чим може бути стверджуваним факт його остаточної втрати, що оригінал Договору від 10.04.2013 року іншим особам не передавався (не укладався інший договір тощо). Тобто Бабіч Т.Г. не надано як будь-яких доказів відсутності Договору від 10.04.2013 року у її розпорядженні, так і будь-яких доказів поважності причин такої відсутності.

Встановивши, що для проведення технічної експертизи документа (реквізитів документа, друкарських форм) необхідний його оригінал, який на вимогу суду Бабіч Т.Г. не наданий, суд дійшов першої інстанції дійшов висновку про неможливість проведення експертного дослідження (за відсутності об'єкта дослідження), у зв'язку з чим у задоволенні клопотання ПП «Селла Рент» про її проведення було відмовлено ухвалою від 23.11.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ст. 74 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 6, 7, 9 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, врахувавши розподіл обов'язків доказування, судова колегія вважає правомірним висновок місцевого суду, що Бабіч Т.Г. не спростовано твердження ПП «Селла Рент» про те, що оспорюваний правочин не було укладено 10.04.2013 року, як і не доведено обставин його укладення 10.04.2013 року.

Наведене також стосується і доведення обставин щодо справжності підпису ОСОБА_8 на Договорі від 10.04.2013 року, а також його повноважень саме на момент фактичного підписання цього правочину (правові позиції Верховного Суду у постанові від 17.07.2018 року у справі №915/1145/17).

Відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство правочин, який було вчинено боржником після порушення справи про банкрутство може бути відповідно визнано недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою конкурсного кредитора, якщо боржник безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог.

Судом вірно встановлено, що спірний правочин було вчинено під час провадження у справі про банкрутство ТОВ «Хлібна Нива» у ліквідаційній процедурі. Боржником було вчинено правочин відступлення права вимоги, за яким він передав свої майнові права іншій особі (тобто боржник здійснив відчуження майна і фактично відмовився від власних майнових вимог до ОСОБА_4 на суму 948 475,31 грн). Відчуження майна здійснено безоплатно. Вказані обставини є підставою для визнання Договору від 10.04.2013 недійсним.

Договір вчинено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст.203 Цивільного кодексу України).

Так, правочин вчинено особою, яка не мала повноважень на його вчинення, а саме - станом на 20.01.2016 року та на будь-яку дату пізніше правочин міг бути вчинений лише ліквідатором банкрута, арбітражним керуючим Вінником А.С., а не будь-якою іншою особою, в тому числі ОСОБА_8

Зміст Договору від 10.04.2013 року суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.207 ГК України).

Так, Договір від 10.04.2013 року укладено з порушенням ТОВ «Хлібна Нива» господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), визначеної Статутом підприємства (п. 2.1 Статуту), згідно з яким безоплатне відчуження майна суперечить Основній меті діяльності Товариства - отримання прибутку від господарської діяльності Товариства.

Правочин вчинено всупереч ч.3 ст. 720 ЦК України, оскільки Статутом боржника не передбачено можливості дарування майна, яким є право вимоги.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено ті обставини, з якими Закон пов'язує можливість визнання Договору від 10.04.2013 року недійсним.

Щодо доводів скаржника про преюдицію судових рішень у справі №711/2181/16-ц то вони законно і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 4, 5 і 7 ст. 75 ГПК України: обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені; правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Як вбачається з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2016 у справі №711/2181/16-ц (яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Хлібна Нива» та до ТОВ «Правова допомога» про визнання недійсним Договору від 10.04.2013) судом під час ліквідаційної процедури при розгляді вимог до боржника поза межами справи про банкрутство та без участі ПП «Села Рент» (або ПАТ «Костопільський завод скловиробів», правонаступником якого є ПП «Селла Рент») було встановлено ту обставину, що "10 квітня 2013 року між ТОВ «Хлібна Нива» та ТОВ «Правова допомога» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Правова допомога» перейшло право вимоги від боржника ОСОБА_4 виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів у сумі 948475,31 грн. Зі змісту наданого суду договору, вбачається, що договір про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року від імені ТОВ «Хлібна Нива» підписав директор ОСОБА_8, що діяв на підставі статуту."

Суд першої і апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні позову з тих підстав, що директор ТОВ «Хлібна Нива» відповідно до його Статуту мав право на укладення Договору від 10.04.2013 року, а ОСОБА_4 не довів порушення свого права. Суд касаційної інстанції вказав єдиною підставою залишення без змін цих судових рішень відсутність порушення прав ОСОБА_4 укладенням Договору від 10.04.2013 року.

Тобто, згідно з судовими рішеннями у справі №711/2181/16-ц встановлено факти наявності Договору від 10.04.2013 року і його підписання, а також зроблено висновки про те, що відсутні докази підписання Договору від 10.04.2013 року неуповноваженою особою (тобто судом не установлено факт підписання уповноваженою особою, а установлено факт відсутності доказів підписання неуповноваженою особою), та що права ОСОБА_4 укладенням спірного договору не порушені.

Однак, у судових рішеннях у справі №711/2181/16-ц не досліджувалися обставини, які є предметом розгляду у цій справі і визнані підставою для визнання Договору від 10.04.2013 року недійсним (зокрема, про виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року у справі №2320/606/2012 у виконавчому провадженні №41153061, про безоплатність відчуження майна, про підстави для проведення експертизи Договору від 10.04.2013 року).

ПП «Селла Рент» (або ПАТ «Костопільський завод скловиробів», правонаступником якого є ПП «Селла Рент») не приймало участі у розгляді справи №711/2181/16-ц і позбавлене можливості захистити своє порушене право у інший спосіб, ніж шляхом подання заяви у межах цієї справи. При цьому, ПП «Селла Рент», як особою, яка не брала участі у справі №711/2181/16-ц, в якій такі обставини були встановлені, у загальному порядку спростовані обставини підписання спірного договору датою 10.04.2013 року та підписання його уповноваженою особою. Висновки судів щодо відсутності права у ОСОБА_4 не є обов'язковими для господарського суду при розгляді цієї справи і не мають значення для її вирішення.

За вказаних обставин, апеляційна скарга з цих підстав також задоволенню не підлягає.

Доводи Бабіч Т.Г про те, що дата укладення Договору від 10.04.2013 підтверджується показами свідків, правомірно відхилені судом першої інстанції оскільки у рішенні Черкаського районного суду від 13.06.2016 року прямо вказано на те, що суд їх відхиляє з огляду на роз'яснення у ч.2 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" про те, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності, то судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 256, 257, 261, 264 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушеним свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Селла Рент» є правонаступником первісного кредитора ПАТ «Костопільський завод скловиробів», який визнаний кредитором ухвалою від 04.02.2015 року.

Як зазначено в позові, про існування спірного Договору, ні ПАТ «Костопільський завод скловиробів», ні ПП «Селла Рент» до 2017 року відомо не було, оскільки: ні ПАТ «Костопільський завод скловиробів», ні ПП «Селла Рент» не є сторонами спірного договору і спірний договір був відсутній в матеріалах справи №925/2151/14.

Про існування спірного договору ПАТ «Костопільський завод скловиробів» (відповідно і його правонаступнику ПП «Селла Рент») стало відомо лише 21.02.2017 року, після того, як інший кредитор у справі (ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс") звернувся до суду із заявою про визнання недійсним спірного договору.

З відповідною заявою до суду ПП «Селла Рент» звернулось у серпні 2018 року, отже строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, з огляду на що безпідставними є відповідні доводи апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів також враховує, що скаржником жодним чином не спростовуються інші доводи суду, які самі по собі є самостійними підставами для визнання недійсним спірного договору, зокрема:

- Договір вчинено всупереч ч. 3 ст.720 ЦК України, оскільки Статутом боржника не передбачено можливості дарування манна, яким є право вимоги;

- Договір укладено з порушенням ТОВ «Хлібна Нива» господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), визначеної Статутом підприємства (п. 2.1 Статуту), згідно з яким безоплатне відчуження майна суперечить Основній меті діяльності Товариства - отримання прибутку від господарської діяльності Товариства;

- Договір укладено під час існування адміністративного арешту (якщо датою укладення договору вважати 10.04.2013 року), що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 94 Податкового кодексу України

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у даній справі є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні, необґрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бабіч Тетяни Григорівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у справі №925/2151/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 27.12.2018 року у справі №925/2151/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 08.04.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.М. Грек

Б.В. Отрюх