номер провадження справи 27/55/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.04.2019 Справа № 908/864/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши скаргу Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича та матеріали справи № 908/864/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001 м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" (72313 Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 17, )

про стягнення 9 353 100 грн. 26 коп.

Орган примусового виконання, рішення посадових осіб якого оскаржується: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, м. Запоріжжя

від учасників:

представник позивача: Єгоров В.С., довіреність № 14-209 від 26.10.2018 р.

представник скаржника (відповідача): Гарагуля О.О., довіреність № б/н від 16.01.2019 р.

приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, посвідчення № 0010 від 30.05.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 р. до господарського суду Запорізької області надійшла скарга Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз", відповідно до якої заявник просить суд скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. від 25.03.2019 р. за виконавчим провадженням ВП № 58711091 "Про арешт коштів боржника" в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № 2750 відкритому у ПАТ КБ Приватбанк, МФО 313399, в межах грошових коштів, необхідних для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства.

Відповідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.03.2019 р. скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 29.03.2019 р. скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 08.04.2019 р.

Представник скаржника в судовому засіданні 08.04.2019 р. підтримав вимоги, викладені у скарзі, просив суд скаргу задовольнити.

Позивач в судовому засіданні 08.04.2019 р. заперечив проти задоволення скарги, з підстав, викладених в письмових запереченнях вих. № 14/5-1054В від 05.04.2019 р. (вх. № 08-08/7112/19 від 08.04.2019 р.), відповідно до яких зазначено, що дана скарга є необґрунтованою та безпідставною, оскільки, контроль за накладенням арешту та списанням коштів з рахунків зі спеціальним режимом використання має здійснювати фінансова установа, при винесені оскаржуваної постанови приватний виконавець діяв виключно у межах повноважень визначених Законом України «Про виконавче провадження» та у встановлений спосіб, що спростовує доводи боржника.

Приватний виконавець в судовому засіданні 08.04.2019 р. заперечив проти задоволення скарги, з підстав, викладених в письмових запереченнях на скаргу (вх. № 08-08/7121/19 від 08.04.2019 р.), відповідно до яких зазначено, що постанова про арешт коштів винесена в рамках зведеного виконавчого провадження № 58712747 була прийнята обслуговуючими боржника банківськими установами до виконання. Жодних повідомлень від банківських установ про наявність у боржника рахунків із особливим режимом використання, які відповідно до закону не підлягають арешту на адресу приватного виконавця Сколибога О.С. не надходило.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 340 ГПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 341 ГПК України).

Згідно ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Розглянувши скаргу Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича та матеріали справи № 908/864/18, суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

30.08.2018 р. рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/864/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 424 068 грн. 79 коп. пені, 3 775 233 грн. 48 коп. втрат від інфляції, 1 153 797 грн. 99 коп. 3% річних, 140 296 грн. 50 коп. судового збору.

01.10.2018 р. на виконання вказаного рішення господарським судом був виданий відповідний наказ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

25.03.2019 р. приватним виконавцем Сколибогом О.С. відкрито виконавче провадження ВП № 58711091 з виконання наказу № 908/864/18.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. від 25.03.2019 р. у зведеному виконавчому провадженні № 58712747, до складу якого входять виконавчі провадження №: 58711091, 58711250, 58711924 накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках: Запорізьке РУ АТ КБ «ПриватБанк», Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Дочірньому підприємству "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз".

Як зазначає скаржник, постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника від 25.03.2019 р. накладено арешт на всі кошти ДП «Газ Мелітополя» ПАТ «Мелітопольгаз», що знаходиться на всіх його рахунках (окрім рахунку зі спеціальним режимом використання) у банківських установах у тому числі і на кошти, які використовуються для виплати заробітної плати, податків, страхових коштів. Отже, накладення арешту на рахунок боржника № 2750 відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», який визначений в тому числі для виплат заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що в свою чергу призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві, в зв'язку з чим, на думку скаржника, постанова про арешт коштів майна боржника від 25.03.2019 р. підлягає скасуванню в частині арешту коштів заробітної плати, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податків та інших платежів до бюджету для працівників товариства, як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки прийнята без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів працівників підприємства - боржника і цілями, на досягнення яких спрямована постанова.

Приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1-2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, Законом України Законом України «Про виконавче провадження» встановлено чітко визначений перелік рахунків, які мають статус «рахунок із спеціальним режимом використання», який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З цієї норми вбачається, що контроль за накладенням арешту та списанням коштів з таких рахунків має здійснювати фінансова установа. А отже, боржником не надано доказів, що банк прийняв до виконання оскаржувану постанову «Про арешт коштів боржника» від 25.03.2019 р.

Приватним виконавцем в п. 1 оскаржуваної постанови про арешт коштів зазначено: «Накласти арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунку (ах):

Запорізьке РУ АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 313399);

Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 313957)

та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику».

Приписами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Матеріали скарги не містять доказів надходження такої інформації від банку до приватного виконавця.

Крім того, слід зазначити, що п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2019 р. приватним виконавцем було зобов'язано Боржника подати таку декларацію. Доказів надання відповідної декларації матеріали скарги не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що постанова про арешт коштів боржника від 25.03.2019 року, винесена в рамках зведеного виконавчого провадження № 58712747 була прийнята обслуговуючими боржника банківськими установами до виконання. Повідомлень від банківських установ про наявність у боржника рахунків із особливим режимом використання, які відповідно до закону не підлягають арешту матеріали скарги не містять.

З наведеного вбачається, що приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову діяв у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу, що скаржник просив скасувати оскаржувану постанову в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № 2750 відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» в межах грошових коштів, необхідних для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства. Проте Боржником не визначено можливості відокремлення на розрахунковому рахунку даних меж грошових коштів, необхідних для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд зазначає, що скаржником не доведено порушення приватним виконавцем вимог чинного законодавства України, скаржник належним чином не обґрунтував скаргу, не подав належні докази в своє обґрунтування, які б свідчили про законні вимоги поданої скарги.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008 та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010 Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

Судом також зазначалось, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично (рішення Суду у справі Чіжов проти України, заява №6962/02).

За висновками суду, дії приватного виконавця, з приводу яких подано зазначену скаргу, не можуть розцінюватись судом як неправомірні, оскільки вони спрямовані на виконання законного рішення суду з метою захисту та реалізації прав стягувача.

За таких обставин, перевіривши надані докази та скаргу заявника, господарський суд Запорізької області дійшов висновку, що скарга Публічного Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" у справі № 908/864/18 не підлягає задоволенню, в зв'язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" у справі № 908/864/18 - відмовити.

2. Копію даної ухвали направити сторонам та учасникам у справі.

Ухвалу оголошено в судовому засіданні 08.04.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.04.2019 р.

Повний текст ухвали розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова