ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4566/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-165 від 30.08.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, ордер ПТ №108669 від 26.12.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2019 року, ухвалене суддею Бондарєвим Е.М., повний текст якого складений 11.02.2019, у справі № 904/4566/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3", м. Дніпро

про стягнення 2 201 707,44 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3" 2 201 707,44 грн., з яких:

- 1 168 986,84 грн. пеня за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017;

- 728 181,18 грн. інфляційні втрати за загальний період з березня по вересень 2017 року;

- 304 539,42 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2019 року у справі №904/4566/18 позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір пені на 50% до 584 493,42 грн.

Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 584 493,42 грн., інфляційних втрат у сумі 728 181,18 грн., 3% річних у сумі 304 539,42 грн. 3% річних та судовий збір у сумі 33 025,61 грн.

Відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/4566/18 до 08.08.2019. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням у відмовленій частині щодо зменшення розміру пені та у відстроченні виконання рішення суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження усіх істотних обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати в частині зменшення розміру пені та надання відстрочки виконання рішення, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, заявник апеляційної скарги вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права: ст.ст. 218, 219, 233 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. 551 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та процесуального права: ч.2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 236 Господарського процесуального України (далі ГПК України).

За твердженням апелянта судом всупереч приписів ст. 233 ГК України не враховано особливості майнового стану позивача, ступінь виконання та період прострочення. Так, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за кінець 2016 року дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становить 49209 млн. грн. (у порівнянні з 2015 року збільшилась на 16001 млн. грн.), розмір довгострокових позик складає 23100 млн. грн., короткострокових позик - 47744 млн. грн. Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

Виходячи з норм ст.ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст.218, ч. 3 ст. 219 ГК України позивач вказує, що доводи відповідача щодо зменшення суми пені не мають ознак обставин непереборної сили, матеріали справи не містять доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, відсутні також і будь-які докази неправомірних дій з боку позивача. А відтак, відсутні підстави як для звільнення від відповідальності, так і для зменшення відповідальності шляхом зменшення пені.

На думку апелянта посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення, оскільки п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачає, що обовязковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній був зобовязаний вжити всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобовязань в порядку ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України. Позивач також звертає увагу на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як державне підприємство, є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави для безперервного постачання газу споживачам, повинно постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно повязано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважає, що доводи наведені позивачем не спростовують висновків Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідач вказує, що докази на підтвердження наявності значного обсягу несплаченої заборгованості підприємствами, нестачі коштів для здійснення поточної діяльності позивачем в порушення ст.ст. 74, 80 ГПК України не надані.

Підприємство звертає увагу на те, що доданий до позовної заяви розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" за укладеним договором здійснений станом на день остаточного розрахунку - на 13.06.2017 за період з 26.11.2016 по 13.06.2017. В той же час згідно до реєстру "Операції по договору № 4858/1617-БО-4ПТ" підприємство ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова", доданого позивачем до позовної заяви, станом на 30.06.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлені обсяги газу відсутня. Відповідач наводить суми прибутків ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до Звітів про фінансові результати товариства у 2016, 2017 і у 1 кварталі 2018 та зазначає, що у 2016 відповідно до Звіту про фінансові результати збиток ДП "ВО ПМЗ ім.. ОСОБА_3" становив 279900000,00 грн., у 2017-300306000,00 грн., за 9 місяців 2018 -111898000,00 грн.

На увагу суду заслуговує також те, що відповідач не використовує для власних потреб придбаний за укладеним договором товар. Природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води усім категоріям споживачів (п. 1.2), тобто, діє з метою задоволення суспільного інтересу, не отримуючи прибутків від вироблення теплової енергії.

Що стосується відстрочення виконання судового рішення, відповідач зазначає, що надав суду динаміку фінансового стану підприємства, з якої вбачається, що його фінансовий стан має тенденцію до покращення. Тобто, відстрочення виконання судового рішення надасть підприємству не погіршити досягнуті показники, своєчасно виплатити заробітну плату та розрахуватися з бюджетами, зокрема, здійснити платежі з ЄСВ. В свою чергу незначний строк відстрочення виконання судового рішення не вплине на фінансовий стан позивача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача; розгляд справи призначено на 18.03.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2019 через неявку представника Позивача розгляд справи відкладено на 03.04.2019.

03.04.2019 представником відповідача подано клопотання про залучення додаткових доказів - роздруківки з сайту https://gordonua.com зі статтею "У председателя правления "Нафтогазу" нормальный годовой доход. Но я б добавил ему на оздоровление. 1,25 млн. грн. - это как-то по нищебродски", як такого, що характеризує фінансовий стан сторін.

Вказане клопотання не задовольняється колегією суддів, як таке, що не стосуються предмету спору, оскільки вказані докази не є офіційними даними стосовно фінансового стану юридичної особи - позивача, а є власною думкою журналіста стосовно заробітної плати окремої фізичної особи, яка обіймає посаду в компанії позивача.

В судовому засіданні 03.04.2019 року Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (далі споживач, відповідач) 19.10.2016 укладено договір постачання природного газу №4806/1617-ТЕ-4/ПТ (далі договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач, зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4 договору).

Положеннями пункту 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років.

На виконання умов договору, позивач за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 93 629 089,97 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за вказаний період (том 1, а.с. 35-40). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобовязання з оплати природного газу, поставленого протягом періоду з жовтня 2016 року по березень 2017 року, виконав в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, визначених договором.

Внаслідок порушення строків оплати, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 168 986,84 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, інфляційні втрати у сумі 728 181,18 грн. за загальний період з березня по вересень 2017 року та 3% річних у сумі 304 539,42 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, що є причиною виникнення спору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання за вищевказаним договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, тому є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 1 168 986,84 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017; інфляційних втрат у сумі 728 181,18 грн. за загальний період з березня по вересень 2017 року та 3% річних у сумі 304 539,42 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

В той же час, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків, саме в результаті порушення відповідачем умов договору №4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру стягуваної пені на 50%.

Крім того, оскільки відповідачем надані достатні докази, які свідчать про те, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим та ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають можливість його виконання в майбутньому, оцінивши належним чином доведені боржником обставини, проаналізувавши надану фінансову звітність підприємства, враховуючи майнові інтереси обох сторін, відсутність невиконаного основного зобовязання, соціальну значущість підприємства відповідача, дослідивши надані заявником в обґрунтування заяви докази, суд вважав за можливе частково задовольнити заяву відповідача та відстрочити виконання рішення суду на шість місяців до 08.08.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений природний газ, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовується Відповідачем.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на час розгляду справи судом першої інстанції відповідач повністю розрахувався з позивачем за спожитий природний газ, але з порушенням строків передбачених п. 6.1 договору, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 13-23).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського кодексу України також встановлюють, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Сторонами в п. 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінет Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв'язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки (т. 1 а.с. 13-23).

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за порушення грошового зобов'язання за період з 26.11.2016 по 11.10.2017, розрахована за кожним актом окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, у загальному розмірі 1 168 986,84 грн.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 728 181,18 грн., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з березня по вересень 2017 року, та суму 304 539,42 грн. - 3% річних за період з 26.11.2016 по 11.10.2017.

Відповідач правом на подання суду доказів, які б спростовували позовні вимоги, не скористався, власний контррозрахунок сум, заявлених до стягнення, суду не подав.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 728 181,18 грн. - інфляційних втрат за загальний період з березня по вересень 2017 року; 304 539,42 грн. - 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів погоджується з розрахованим господарським судом розміром пені у сумі 1 168 986,84 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 11.10.2017, яка підлягала стягненню з відповідача.

Приймаючи рішення Господарський суд Дніпропетровської області частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50%, а також частково задовольнив клопотання про надання відстрочки виконання судового рішення, відстрочивши виконання рішення суду у даній справі на шість місяців.

Саме питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені та надання відстрочки виконання рішення суду стало підставою для подання апеляційної скарги позивачем.

З цього приводу колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановила наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розміру неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов'язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов'язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено матеріалами справи, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води усім категоріям споживачів (п. 1.2 Договору). Тобто, Відповідач діє з метою задоволення суспільного інтересу, не отримуючи прибутків від вироблення теплової енергії.

Відповідно до умов Договору (п. 6.3.) платежі за цим Договором здійснюються на поточний рахунок Постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Отже, розрахунки за поставлене тепло здійснюються на рахунки зі спеціальним режимом використання за схемою: споживач тепла сплачує грошові кошти за отриману теплову енергію теплопостачальній організації на рахунок зі спеціальним режимом використання. Грошові кошти, які надходять на цей рахунок, розподіляються за затвердженими постановами НКРЕКП Реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію.

Таким чином, Відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобовязання.

Отже, стан розрахунків Відповідача з Позивачем залежить від стану розрахунків кінцевих споживачів з теплопостачальною організацією та від встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів за категоріями споживачів, що дає можливість прийти до висновку про винятковість даного випадку, виходячи з інтересів сторін, які беруть участь у зобов'язанні та заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що Позивач і Відповідач є юридичними особами - резидентами України. Проблема забезпечення теплом усіх категорій споживачів в опалювальний період є суспільно-політичною проблемою, вирішення якої, зокрема, покладене на сторони спору. Діяльність ДП "ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова", як теплогенеруючої організації здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу, що є винятковою обставиною.

За таких обставин недопустимим є порушення принципу рівності суб'єктів господарювання, оскільки весь тягар негативних наслідків, зумовлений несвоєчасністю розрахунків кінцевих споживачів за поставлену теплову енергію, несе теплогенеруюча організація, внаслідок застосування до неї штрафних санкцій постачальником природного газу.

Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатися на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, зобовязання, які перевищують межі необхідності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг.

Закони та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини Відповідача і споживачів комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання, не сприяють підвищенню платіжної дисципліни. Масове невиконання судових рішень, відповідно до яких на користь Відповідача стягнута заборгованість громадян та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання ускладнює належне виконання Відповідачем своїх зобовязань з оплати енергоносіїв, зокрема за спірним Договором.

Таким чином, оскільки Відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення; є стратегічним державним підприємством, то здійснення оплати поставленого Позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з Відповідачем за спожиту теплову енергію.

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, надані Відповідачем до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції вищезазначені докази, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобовязання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, постачання відповідачем теплової енергії усім категоріям споживачів - містять об'єктивні відомості, які підтверджують висновок місцевого господарського суду про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки та спростовує доводи апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано належних у розумінні статей 74, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів отримання збитків/понесених ним втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг.

Так, в апеляційні скарзі Позивач наголошує на тому, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за кінець 2016 року дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становить 49 209 млн. грн. (у порівнянні з 2015 року збільшилась на 16 001 млн. грн.), розмір довгострокових позик складає 23 100 млн. грн., короткострокових позик 47 744 млн. грн.

Поряд із цим Скаржником не надано детальних розшифровок по Консолідованому звіту про фінансовий стан на 31.12.2017 в розрізі окремо ідентифікованих покупців/споживачів підприємств теплоенергетики, зокрема, обсягу заборгованості яка обраховується конкретно за Відповідачем із зазначенням суми такого боргу (заборгованості) протягом дії Договору № 4806/1617-ТЕ-4/ПТ від 19.10.2016 з листопада 2016 року по жовтень 2017 року включно.

Будь-яких інших доказів, в тому числі на підтвердження наявності значного обсягу несплаченої заборгованості підприємствами, нестачі коштів для здійснення поточної діяльності, Позивачем на підтвердження своєї позиції господарському суду не надано.

В той же час, відповідно до загальновідомої інформації:

- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), розміщеному на сайті (htpp://smida.gov.ua) у 2016 році ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 26 528 989 000,00 грн.;

- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), розміщеному на сайті (htpp://smida.gov.ua) у 2017 році ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 39 330 152 000,00 грн. (рядок 2355), що на 48% більше за результат 2016 року;

- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), розміщеному на сайті (htpp://smida.gov.ua) у 1 кварталі 2018 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" отримав чистий фінансовий результат: прибуток 13 587 935 000,00 грн.

Що стосується фінансового стану підприємства Відповідача, то у 2016 році відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) збиток підприємства становив 279 900 000,00 грн.; у 2017 році - 300 306 000,00 грн.; за 9 місяців 2018 року - 111 898 000,00 грн. відповідно.

Отже, зменшення нарахованої пені на 584 493,42 грн. не призведе до порушення прав Позивача.

Вищезазначене спростовує доводи заявника апеляційної скарги про недотримання судом балансу інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відстрочку виконання рішення суду з наступних мотивів.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, на відміну від ст. 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) ст. 321 ГПК України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов'язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов'язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі з огляду на наступне.

Державне підприємство "Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" є підприємством аерокосмічної галузі, яке включене до переліку 15 особливо важливих підприємств, які в будь-якому разі мають лишитися в державній власності (Постанова КМУ від 04 березня 2015 року № 83 зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 08.06.2016 № 398), та до Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, тобто, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Державне підприємство "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" є комерційним державним підприємством. Майно підприємства є державною власністю і закріплено за ним на праві господарського віддання. Для здійснення господарської діяльності щодо виробництва готової продукції підприємству необхідно отримати у відповідних державних органах, ліцензії, дозволи, а також необхідно розробити та затвердити технологічну документацію.

Однією з вагомих обставин, що ускладнює виконання судового рішення є те, що впродовж восьми місяців 2018 року зупинено виконання програми запуску ракетоносія "Зеніт" з морської платформи Одісей по програмі "Морський старт" у зв'язку з банкрутством компанії-контрагента. Призупинено виконання програми "Наземний старт". Наведені причини призвели до зупинення фінансування виготовлення РН "Зеніт".

Водночас замовником ДП "КБ "Південне" призупинено фінансування виконання укладених контрактів з підприємством на виробництво ракетних двигунів РД815 то РД809. Вельми затратним для підприємства є обслуговування короткострокових кредитів, залучених у ПАТ "КБ "Приватбанк" в сумі 12,5 млн. дол. США.

У звязку з наведеним, обсяги реалізації продукції у 2017 році по відношенню до 2012 року впали у 3,9 рази, що вплинуло на дефіцит обігових коштів.

Очікуваний фінансовий результат від усіх видів діяльності підприємства за 9 місяців 2018 року є збитковим і становить 220,0 млн. грн.

Наведені причини призвели до дефіциту обігових коштів і, як наслідок, до невиконання підприємством зобовязань: зі сплати заробітної плати; з розрахунків з бюджетом та позабюджетними фондами; за енергоносії; за судовими рішеннями та виконавчим провадженням.

Крім цього, підприємству необхідно сплачувати щомісячно реструктурований борг сумі 1,2 млн. грн. Станом на 01 жовтня 2018 року у підприємства склалася заборгованість з виплати заробітної плати за 2018 рік у сумі 30 072 994,00 грн., податків та обов'язкових платежів у сумі 21 982 000, грн.

Важке матеріальне становище підприємства підтверджують показники звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2018 року. Так, відповідно до вказаного звіту, чистий фінансовий результат (код рядка 2350) за звітний період відсутній.

Що стосується тяжкого фінансового стану підприємства на день розгляду справи, то наведені обставини підтверджуються відповідними довідками.

Отже, як вбачається з фінансових звітів, підприємство на даний час спроможне виконувати лише поточні зобовязання (які є першочерговими) для недопущення накопичення нових боргів, а не зобовязань, які виникли за минулі роки, отож перебуває у тяжкому фінансовому стані. Разом з тим, із звітних документів вбачається тенденція виходу підприємства з рівня збитковості, що свідчить про можливість погашення боргів у разі відстрочення їх оплати або частинами.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що за наведених обєктивних, нездоланних на даному етані чинників, першочерговими завданнями підприємства Відповідача, перш за все, є збереження трудового колективу, кваліфікація якого є унікальною, бо унікальним, єдиним в Україні є профіль підприємства. Зазначене підтверджується і політикою Уряду, а саме внесення підприємства до складу 15 особливо важливих підприємств, які в будь- якому разі мають лишитися в державній власності.

Одномоментне стягнення суми боргу біля 2 мільйонів гривень може призвести до зупинки підприємства - флагмана аерокосмічної промисловості, яке тільки-но почало відновлювати виробництво, та до його неплатоспроможності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, який вважав, що даний випадок можна визнати винятковим, а також беручи до уваги:

- поважні причини несвоєчасного виконання відповідачем зобовязання (Відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання);

- ту обставину, що Відповідач є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання, а також одночасно є підприємством аерокосмічної галузі, яке включене до переліку 15 особливо важливих підприємств, які в будь-якому разі мають лишитися в державній власності;

- поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків;

- ступінь виконання зобов'язань відповідачем по Договору (повну сплату основної заборгованості ще до звернення позивача із позовом);

- дотримання балансу інтересів обох сторін, з урахуванням їх фінансового стану;

- неможливість на даний час одночасного виконання судового рішення, однак, за наявності можливості його виконання в майбутньому,

вважає, що є законні підстави для зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми, а відтак господарський суд підставно прийшов до висновку про можливість зменшенні пені на 50% з 1 168 986,84 грн. до 584 493,42 грн., а також правомірно відстрочив виконання рішення суду на шість місяців до 08.08.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарським судом приписів ст. ст. 218, 219, 233 ГПК України, ст. 551 ЦК України. Не знайшли свого підтвердження й доводи скаржника про недотримання судом вимог ст. ст. 7, 74, 86 ГПК України, так як висновки господарського суду про майновий стан Відповідача базуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Судом також було враховано інтереси Позивача, прийнято до уваги, що діяльність ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, господарський суд лише частково задовольнив клопотання Відповідача, який просив зменшити розмір пені до 10 %, та зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 50%, а також лише частково задовольнив клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, чим забезпечив дотримання балансу інтересів обох сторін.

Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру пені є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Крім того, відповідно до ст. 207 ГПК України суд не лише мав право, а й зобовязаний був розглянути по суті клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги викладене, доводи ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про незаконність прийнятого судового рішення в частині зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені на 50% та відстрочення виконання рішення суду слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду відсутні, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2019 у справі № 904/4566/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2019 у справі №904/4566/18 залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.04.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна