УХВАЛА

м. Київ

02.04.2019Справа № 911/2858/18

За позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_5;
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс";
Про стягнення 100 903,14 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_5., довіреність № фізична особа-підприємець;

Від відповідача: Коваленко О.В., довіреність № 01-02/19 від 01.02.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" 100 903,14 грн. відшкодування збитків, а саме: упущеної вигоди у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків продавця за договором купівлі-продажу майнових прав на об'єкт в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1

Позов з додатками надійшов з Господарського суду Київської області згідно з ухвалою від 27.12.2018 про передачу справи за підсудністю № 911/2858/18.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено строки здачі будинку в експлуатацію, а тому у зв'язку з понесенням збитків, відповідачу нараховано 100 903,14 грн. упущеної вигоди за період з 01.12.2017 по 19.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків позовної заяви.

25.02.2019 Господарським судом міста Києва ухвалено відкрити провадження у справі № 911/2858/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.03.2019, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

20.03.2019 від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заявленими до стягнення позивач вказує 125 161,20 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди за період з 01.12.2017 по 20.03.2019. Також у своїй заяві позивач наводить оновлений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

В установлений строк до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову та звертає увагу на те, що договір, з якого виник спір між сторонами, укладався ОСОБА_5. не як суб'єктом господарської діяльності, а як фізичною особою. Позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди відповідач вважає необґрунтованими і недоведеними.

Крім того, відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки договір, з якого виник спір, був укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" з ОСОБА_5. як зі звичайним громадянином, а не як з фізичною особою - підприємцем, а тому між сторонами відсутній господарський спір.

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.03.2019, на яке з'явилися позивач особисто та представник відповідача, судом було оголошено перерву до 02.04.2019.

28.03.2019 до суду надійшли письмові заперечення позивача на клопотання про закриття провадження у справі, а також відповідь на відзив. Згідно з указаними документами, позивач вважає правомірним та процесуально вірним своє звернення до господарського суду з позовом до відповідача у спорі, який виник з договору купівлі-продажу майнових прав від 08.02.2017 № 1-29К77/2017, адже згідно з чинним законодавством вона має право використовувати будь-яке своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Через відділ діловодства суду 01.04.2019 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій заявник просить суд стягнути з відповідача 128 266 (сто двадцять вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. збитків у вигляді упощеної вигоди.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_5 була зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця 23.05.2007 Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області.

08.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" в якості продавця та фізична особа ОСОБА_5 в якості покупця уклали договір № 1-29К77/2017 купівлі-продажу майнових прав на об'єкт в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1

За цим договором продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити майнові права на об'єкт (однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, орієнтовною загальною площею 38,26 кв м (у тому числі житлова 15,30 кв м), яка знаходиться на 4-у поверсі будинку згідно з узгодженою сторонами планом-схемою, будівництво яких передбачено проектною документацією) в будинку (п. 2.1 договору).

Під будинком сторони цього договору визначили багатоквартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями орієнтовною загальною площею 7106,50 кв м, який складатиметься з житлових приміщень (квартир), нежитлових приміщень, що буде розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий № НОМЕР_2 будівництво якого здійснюється на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 25.12.2015 за № КС 57.

Відповідно до п. 2.7 вказаного договору термін здачі будинку в експлуатацію - не пізніше ІІ кварталу 2017 року. При цьому, термін здачі будинку в експлуатацію може бути перенесений продавцем, але не більше ніж на 90 календарних днів.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що розраховуючи на дотримання продавцем обов'язків за договором, зокрема, в частині строків введення будинку в експлуатацію, позивач, яка вчасно виконувала свої грошові зобов'язання перед відповідачем, 17.03.2017 уклала попередній договір оренди житла № 17/03-17 від 17.03.2017 з громадянином ОСОБА_3. За вказаним попереднім договором фізична особа - підприємець ОСОБА_5. зобов'язалася укласти з ОСОБА_3 у строк до 01.12.2017 договір оренди квартири. Під квартирою сторони визначили саме той об'єкт, майнові права на який позивач придбаває за договором, укладеним з відповідачем № 1-29К77/2017 від 08.02.2017.

Також, позивач зазначає, що 30.06.2017 попередній договір оренди було припинено (розірвано) через неможливість його укладення з огляду на бездіяльність третьої особи у цих правовідносинах, тобто продавця за договором купівлі-продажу майнових прав від 08.02.2017 № 1-29К77/2017. На підтвердження цих обставин позивач надала додаткову угоду від 30.06.2017.

Крім того, позивач посилалася на те, що аналогічні обставини щодо намагання передати в оренду цей самий об'єкт мали місце і в подальшому, а саме: 12.09.2017 фізична особа - підприємець ОСОБА_5. підписала з ОСОБА_4 попередній договір оренди житла № 12/09-17, за яким зобов'язалася укласти з ОСОБА_4 у строк до 01.04.2018 договір оренди квартири. Під квартирою сторони визначили саме той об'єкт, майнові права на який позивач придбаває за договором, укладеним з відповідачем № 1-29К77/2017 від 08.02.2017. Зазначений договір позивач також була вимішена припинити (розірвати), оскільки будинок не було введено в експлуатацію. На підтвердження таких обставин суду було подано попередній договір оренди житла від 12.09.2017 № 12/0917 та додаткову угоду від 01.04.2018 про його припинення.

Посилаючись на протиправну бездіяльність відповідача, який не дотримався термінів, обумовлених у п. 2.7 договору купівлі-продажу майнових прав від 08.02.2017, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення збитків, а саме: упущеної вигоди і на стадії підготовчого провадження подала заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 125 161,20 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди за період з 01.12.2017 по 20.03.2019.

Аналізуючи правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю, зважаючи на таке.

Договір купівлі-продажу майнових прав від 08.02.2017 № 1-29К77/2017 позивач укладала, виступаючи фізичною особою без жодного посилання на наявність у неї статуту господарюючого суб'єкта та факту її реєстрації фізичною особою-підприємцем. Відомостей про наявність у покупця за договором статусу фізичної особи-підприємця були відсутні як в преамбулі договору, так і в розділі "Реквізити сторін", копія відповідного свідоцтва чи виписка або ж витяг чи довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань до договору не приєднувалися та не становити його невід'ємних частин.

У зв'язку з викладеним, суд виходить з того, що між сторонами не виникло господарських правовідносин, а був укладений договір купівлі-продажу між громадянкою та юридичною особою, який підпадає під правове регулювання відповідних приписів Цивільного кодексу України, а спори, що виникають або ж можуть виникнути між сторонами з приводу його укладення, виконання, припинення розірвання того, мають вирішуватися в порядку цивільного процесуального судочинства з огляду на положення ст. 20 Господарського процесуального кодексу України та ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Частина 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеної норми чинного процесуального законодавства слідує, що правовідносини, які виникли між сторонами, носять цивільно-правовий характер, а тому, незважаючи на факт наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця, заявлений спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, адже цей статус не змінює та не впливає цивільний характер відносин за договором від 08.02.2017 № 1-29К77/2017.

При цьому, суд враховує, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом і це право гарантовано ст. 42 Конституції України. Також це право закріплене у ст. 50 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право на здійснення не забороненої законом підприємницької діяльності має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа-підприємець" не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною правоздатністю та дієздатністю та не обмежує їх.

Також, суд зауважує, що сторони договору купівлі-продажу не зазначали про його господарський характер, відповідно до якого він повинен укладатися з дотриманням вимог Господарського кодексу України щодо господарських договорів. Як вказувалося вище, зі змісту договору сторін, серед документів покупця, описаних у реквізитах сторін, відсутні відомості про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. Таким чином, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення збитків у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків продавця за договором купівлі-продажу за вимогою покупця-фізичної особи, такий приватноправовий спір за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Правовий висновок про те, що справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що виникають, зокрема, із цивільних відносин, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства і той факт, що фізична особа, права якої підлягають захисту, має статус фізичної особи-підприємця, не приводить до зміни підсудності на господарську міститься, серед іншого, у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 910/16713/15. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного суду України від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц.

Зважаючи на викладене провадження у справі № 911/2858/19 піддягає закриттю. Правовою нормою для постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі суд визначає п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, де вказується, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. З позицією відповідача щодо необхідності закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору суд не погоджується з мотивів, викладених вище.

Згідно з ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє, серед іншого, ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд керується п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", яке передбачає повернення сплаченого судового збору у разі закриття провадження у справі.

Питання щодо прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення розміру судових витрат суд не вирішує по суті у зв'язку із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України

Враховуючи все викладене вище, керуючись ст.ст. 2, 4, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 911/2858/18 закрити.

2. Повернути ОСОБА_5 АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору, що сплачений згідно з квитанцією № 0.0..1 від 18.02.2019, 115 (сто п'ятнадцять) грн. 42 коп. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 20.03.2019 та 46 (сорок шість) грн. 58 коп. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 01.04.2019 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. В. Мандриченко