ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Справа № 923/853/18
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ «DFT-Південь» - не зявився (для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщення господарського суду Херсонської області);

від Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «DFT-Південь»

на рішення господарського суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року

у справі №923/853/18

за позовом Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «DFT-Південь»

про стягнення 10074,01грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1

час і місце ухвалення рішення: 03.12.2018р. об 11.08год, м.Херсон, господарський суд Херсонської області, зала №322,

повне рішення складене 12.12.2018р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

встановив:

01.10.2018р. Комунальне підприємство Херсонської обласної ради Херсонські авіалінії звернулося до господарського суду Херсонської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю DFT-Південь заборгованість в розмірі 53 435,07грн., з яких 38 687,29грн. основний борг, 11 251,80грн. нарахована пеня, 2 434,23грн. інфляційні втрати та 3 % річних у розмірі 1061,75грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором оренди нерухомого майна, яке належить до спільної власності територіальних громад області від 09.06.2015р. (надалі Договір оренди від 09.06.2015р.), внаслідок чого у ТОВ DFT-Південь виникла заборгованість за оренду з лютого 2017 року по липень 2017 року, з вересня 2017 року по травень 2018 року. Згідно актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016р. по 17.07.2018р. відповідачу було нараховано орендну плату в розмірі 62 654,64грн., тоді як відповідачем було сплачено лише 23 967,35грн. Позивачем направлялися на адресу відповідача заява від 15.03.2018р., про припинення договору у звязку із невиконанням умов Договору, лист від 31.05.2018р. про відшкодування заборгованості в сумі 38363,42грн., претензія від 05.06.2018р. про відшкодування заборгованості в сумі 39 398,19грн. та повернення майна, претензія від 07.08.2018р. про відшкодування заборгованості в сумі 38 687,29грн. та повернення майна. Однак відповіді на вказані листи та претензії ТОВ «DFT-Південь» не надавало, заборгованість не погасило.

Внаслідок прострочення виконання зобовязання, позивачем нараховано пеню, 3 % річних та втрати від інфляції у зазначених у позовній заяві сумах.

Посилаючись на норми ст.ст. 610, 530, 598, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, положення п.п. 3.2, 3.3, 3.5 Договору оренди від 09.06.2015р. позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

13.11.2018р. ТОВ «DFT-Південь» подало суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просило закрити провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору, оскільки у нього відсутня заборгованість за Договором оренди від 09.06.2015р. У відзиві відповідачем наведена таблиця проведення оплат за Договором оренди від 09.06.2015р. (за якою у відповідача відсутня заборгованість з орендної плати); в додатки до відзиву надана низка платіжних доручень (в копіях) на підтвердження здійснення оплати.

15.11.2018р. КП Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» подало місцевому господарському суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначило, що більш детально проаналізувавши рахунки на оплату та платіжні доручення на оплату оренди майна, а також наявні документи ТОВ «DFT-Південь» вважає за необхідне зменшити розмірі позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 10074,01грн., з яких: 7962,26грн. основний борг; 1819,97грн. - пеня; 403,72грн. інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 158, 06 грн., відповідно до умов Договору оренди від 09.06.2015р., та вимог ч.ч.1,7 ст.193, ст.202 ГК України, ст. 526, 530, 598, 610, 625 ЦК України.

У вищезазначеній заяві наведені деталізовані дані щодо виставлених рахунків, Актів надання послуг позивачем (з відповідними реквізитами), сум орендної плати, а також відображені реквізити платіжних доручень, за якими відповідач здійснював оплату (а.с.67-69).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 03.12.2018р. (суддя Гридасов Ю.В.) позовні вимоги задоволено повністю - стягнуто з ТОВа «DFT-Південь» на користь КП Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» 7962,26грн. основного боргу, 403,72грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 158,06грн. з урахуванням 3% річних, 1819,97грн. пені та 1762грн. витрат по сплаті судового збору.

З посиланням на норми ст.ст. 759, 530, 610, 546, 547, 548(ч.1), 549, 551(ч.2), 625(ч.2), 526 ЦК України, ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду, були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.11.18р. підлягають задоволенню у повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором від 09.06.2015р., у останнього виникла заборгованість, на яку нараховані пеня, інфляційні та 3% річних у зазначених в заяві про зменшення позовних вимог сумах. Щодо доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву платіжних документів судом зазначено, що платіжні доручення №127, №132 не стосуються Договору від 09.06.2015р., платіжні доручення №22, №88, №117, квитанція №0.0.803374512.1 не є доказом сплати орендної плати згідно Договору оренди від 09.06.2015р. та за платіжними дорученнями №142, №195, №196 оплата не підтверджується Звітом Приватбанку про дебітові і кредитові операції по відповідному рахунку позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «DFT-Південь» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на невірне застосування господарським судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Скаржник зазначає, що з наданих суду платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачувалась орендна плата на р/р 8374, як це передбачено умовами договору. На думку скаржника, належним та допустимим доказом є факт надходження цих коштів на розрахунковий рахунок позивача, незалежно від зазначення призначення платежу, оскільки надходження чи ненадходження цих коштів прямо та безпосередньо залежить тільки від рахунку, який зазначений платником, а не від призначення платежу. З таблиці (копія додана до апеляційної скарги), в якій зазначено три договори, що були укладені між КП Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» та ТОВ «DFT-Південь», вбачається, що за усіма договорами відповідач сплатив орендну плату навіть більше, ніж зазначено позивачем.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.01.2019р. апеляційну скаргу залишено без руху; ухвалою від 01.02.2019р. поновлено ТОВу «DFT-Південь» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Херсонської області від 03.12.2018р.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВа «DFT-Південь», встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань до 14.02.2019р.; зупинено дію рішення господарського суду Херсонської області від 03.12.2018р. у справі №923/853/18.

11.02.2019р. позивач надіслав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та зазначив, що платіжні доручення та квитанції, на які посилався відповідач, не підтверджують оплату заборгованості саме за Договором оренди від 09.06.2015р. та апелянт не зазначив, яким саме платіжним дорученням сплачував орендну плату на р/р 8374.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2019р. призначено справу до розгляду на 12.03.2019р.

19.02.2019р. скаржник надіслав суду заяву про залучення до матеріалів справи додаткових доказів копії довідки Філії ПАТ «Державний експротно-імпортний банк України» №0690804/209-19 від 08.01.2019р. та ПАТ «БАНК ВОСТОК» №В-012-05/01 від 03.01.2019р. про зарахування на розрахунковий рахунок позивача коштів, зокрема, за спірними платіжними дорученнями №22 від 15.08.2017р., №88 від 12.02.2018р., №117 від 13.04.2018р.

25.02.2019р. відповідач надіслав суду заперечення на заяву про долучення доказів.

11.03.2019р. до суду поштою надійшло клопотання скаржника (датоване 05.03.2019р.), в якому заявник просив забезпечити проведення судового засідання по справі, призначеного на 12.03.2019р. у режимі відеоконференції та визначити відповідальним за проведення відеоконференції господарський суд Херсонської області.

Ухвалою суду від 12.03.2019р. відкладено розгляд справи на 02.04.2019р., 12.00год.; допущено участь в судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 02.04.2019р. об 12.00год. в режимі відеоконференції представника ТОВа «DFT-Південь» із дорученням забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Херсонської області.

15.03.2019р. скаржник надіслав суду заяву про залучення до матеріалів справи доказів - оригіналу заяви від 11.03.2019р. про зарахування коштів в рахунок орендної плати.

25.03.2019р. позивач надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Учасники справи своїх представників в засідання суду апеляційної інстанції не направили, були повідомлені про призначення судового засідання у справі 02.04.2019р. належним чином, судове засідання відбулось без проведення відеоконференції, оскільки представник скаржника не прибув до господарського суду Херсонської області 02.04.2019р.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

09.06.2015р. між Комунальним підприємством Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «DFT-Південь» (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (надалі Договір від 09.06.2015р.), відповідно до умов п.1.1. якого Орендодавець на підставі Висновку та рекомендацій Херсонської обласної ради від 26.05.2015р. №1244 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частина приміщення (далі - Майно), що знаходиться на балансі Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії», загальною площею 32,11 кв.м., розміщене за адресою: м. Херсон, Аеропорт ЦА 73040 згідно з актом приймання - передачі Майна.

Згідно із п.1.2 Договору від 09.06.2015р. майно передається в оренду з метою розміщення торгового місця (магазину безлімітної торгівлі).

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з усіх його істотних умов і підписання ними тексту договору. Початок перебігу терміну дії договору та настання обовязку сплати Орендарем орендної плати починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Майна (п.2.1 Договору від 09.06.2015р.).

Відповідно до п.3.1 Договору від 09.06.2015р. розмір орендної плати складає 2400,00грн. без ПДВ, за перший місяць оренди (або на дату переукладення Договору). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно із п.3.2. Договору від 09.06.2015р. що розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. В інших випадках розмір орендної плати переглядається тільки за згодою сторін або за рішенням суду.

Відповідно до п.3.3. Договору від 09.06.2015р. встановлену орендну плату за користування обєктом оренди в поточному місяці Орендар зобовязується перерахувати не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок Херсонської обласної ради.

Орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.6.2 Договору від 09.06.2015р.).

Відповідно до п.3.5 Договору від 09.06.2015р. за несвоєчасну сплату орендної плати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до п.8.1 Договору від 09.06.2015р. його укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє від 09.06.2015р. до 09.05.2018р. включно.

Обєкт оренди за Договором від 09.06.2015р. був переданий відповідачу того ж дня, що підтверджується Актом передачі-приймання орендованого Майна (а.с.23), підписаним позивачем та відповідачем 09.06.2015р.

01.08.2016р. між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору від 09.06.2015р. (надалі - Додаткова угода від 01.08.2016р.) (а.с.24).

Відповідно до умов Додаткової угоди, внесено наступні зміни до Договору від 09.06.2015р.: сторони визначили пункт 3.3. вважати недійсним; пункт 3.3. викладено в новій редакції: « 30% орендної плати спрямовується до загального обласного бюджету та використовується згідно з чинним законодавством, 70% орендної плати залишається орендодавцям для належного утримання та здійснення заходів щодо збереження майна, яке знаходиться в їх оперативному управлінні чи господарському віданні. Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати і сплачується щомісяця за окремим договором»; пункт 3.8. прийнято в наступній редакції: «встановлену орендну плату за користування обєктом оренди в поточному місяці Орендар зобовязується перерахувати не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок КП ХОР «Херсонські авіалінії» р/р 8374 Код ЄДРОУ 38386582 ХФ ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 352479 ІПН: 1035 Свідоцтво платника ПДВ №200084463».

На виконання умов договору позивачем виставлені рахунки на оплату із посиланням на договір оренди від 09.06.2015р. б/н та оформлені Акти надання послуг (а.с.76-97).

14.05.2018р. позивач надіслав відповідачу заяву про припинення Договору від 09.06.2015р. (а.с.17), яка була отримана відповідачем 25.05.2018р. (а.с.18).

31.05.2018р. КП «Херсонські авіалінії» надіслало ТОВ «DFT-Південь» лист №01/387-1, в якому зазначило про припинення дії Договору від 09.06.2018р. у звязку із закінчення терміну, на який його було укладено, вимагало сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 38363,42грн. та звільнити займане приміщення площею 32,11кв.м. (а.с.15); лист отриманий відповідачем 14.06.2018р. (а.с.16).

05.06.2018 позивач надіслав відповідачу претензію №01/407-1 про відшкодування заборгованості та повернення майна із незаконного володіння, в якій зазначив, що Договір від 09.06.2015р. вважається таким, що припинив свою дію (оскільки був укладений до 09.05.2018р. включно), просив сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 39398,19грн. та звільнити орендоване приміщення площею 32,11кв.м. (а.с.11). Вказана претензія була отримана відповідачем 14.06.2018р. (а.с.12).

07.08.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію №28-П аналогічного змісту, в якій вказано про наявність заборгованості у відповідача вже у сумі 38687,29грн. (а.с.13), яка отримана відповідачем 14.08.2019р. (а.с.14).

В заяві про зменшення позовних вимог від 15.11.2018р. позивач зазначив, що основна заборгованість з орендної плати відповідача становить 7962,26грн., на яку нараховані: пеня 1819,97грн., 403,72грн. інфляційні втрати, 158,06грн. 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується апеляційний господарський суд виходячи із наступного.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч.1 ст.2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання з боку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі оренди від 09.06.2015р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

В додатки до заяви про зменшення позовних вимог від 15.11.2018р. позивачем надано розрахунок основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних за Договором від 09.06.2015р., відповідно до якого основна заборгованість складає 7962,26грн., на яку нараховані: пеня 1819,97грн., 403,72грн. інфляційні втрати, 158,06грн. 3% річних (а.с.72-74).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначений розрахунок, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його правильність та відповідність умовам Договору оренди від 09.06.2015р. та чинному законодавству, а отже і обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства Херсонської міської ради «Херсонські авіалінії».

Господарський суд Херсонської області в оскаржуваному рішенні правомірно не прийняв до уваги твердження відповідача про відсутність у нього заборгованості за Договором оренди від 09.06.2015р. (з наданням нижчеперелічених платіжних доручень), з огляду того, що:

- платіжне доручення №127 від 22.03.2017р. на суму 3000грн. (а.с.63), з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди комунального майна згідно договору б/н від 01.12.2016р., не стосується Договору оренди від 09.06.2015р.;

- платіжне доручення №132 від 28.03.2017р. на суму 1000грн. (а.с.63 зворот), з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди комунального майна згідно договору б/н від 01.12.2016р, не стосується Договору оренди від 09.06.2015р.;

- платіжне доручення №142 від 06.04.2017р. на суму 4000грн. (а.с.62), з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди комунального майна згідно договору б/н від 09.06.2015р. неможливо ідентифікувати як сплату за Договором оренди від 09.06.2015р. приміщення площею 32,11кв.м., оскільки 09.06.2015р. між сторонами було укладено три договори оренди приміщень за однією адресою площею 32,11кв.м., 10кв.м. та 14,6кв.м.;

- платіжне доручення №195 від 12.06.2017р. на суму 2880грн. (а.с.61 зворот), з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди комунального майна згідно договору б/н від 09.06.2015р. неможливо ідентифікувати як сплату за Договором оренди від 09.06.2015р. приміщення площею 32,11кв.м., оскільки 09.06.2015р. між сторонами було укладено три договори оренди приміщень за однією адресою площею 32,11кв.м., 10кв.м. та 14,6кв.м.;

- квитанція 0.0.803374512.1 від 11.07.2017р. суму 3060грн. (а.с.52) з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди нерухомого майна згідно акту №114 від 26.05.2017р. та акту №108 від 26.05.2017р. не є доказом сплати орендної плати за травень місяць 2017 року згідно Договору оренди нерухомого майна площею 32,11кв.м, оскільки зазначених актів та рахунків позивач не виписував - у травні 2017 року КП «Херсонські Авіалінії» виставляло рахунок на оплату №142 від 24.07.2017р. та акт надання послуг №154 від 24.05.2017р. (заява про зменшення позовних вимог а.с.68).

- платіжне доручення №22 від 15.08.2017р. на суму 3720грн. (а.с.53), з призначенням платежу: оренда приміщення згідно акту наданих послуг 113 та 115 від 26.04.2017р. не є доказом сплати орендної плати за квітень місяць 2017 року згідно Договору оренди нерухомого майна площею 32,11кв.м, оскільки зазначених актів та рахунків позивач не виписував. У квітні місяці КП «Херсонські Авіалінії» виставляло рахунок на оплату №103 від 26.04.2017р. та акт надання послуг №114 від 26.04.2017р. (заява про зменшення позовних вимог а.с.68).

- платіжне доручення №196 від 26.09.2017р. на суму 6000грн. (а.с.55), з призначенням платежу: перерахування надходжень від оренди комунального майна згідно договору б/н від, 09.06.2015р. неможливо ідентифікувати як сплату за Договором оренди від 09.06.2015р. приміщення площею 32,11кв.м., оскільки 09.06.2015р. між сторонами було укладено три договори оренди приміщень за однією адресою площею 32,11кв.м., 10кв.м. та 14,6кв.м.

- платіжне доручення №88 від 12.02.2018р. на суму 2000грн. (а.с.56 зворот), з призначенням платежу: оренда приміщення згідно рахунку № 405 від 27.10.2017 року. Дане платіжне доручення, не є доказом сплати орендної плати згідно Договору оренди від 09.06.2015р. площею 32,11кв.м, оскільки рахунок № 405 від 27.10.2017р. виставлявся відповідно іншого Договору оренди нерухомого майна.

- платіжне доручення №117 від 13.04.2018р. на суму 3466,34грн. (а.с.58), з призначенням платежу: оренда приміщення згідно рахунку №59 від 26.02.2018р. не є доказом сплати орендної плати згідно Договору оренди від 09.06.2015р. площею 32,11кв.м, оскільки рахунок № 59 від 26.02.2018 року виставлявся за іншим Договором оренди нерухомого майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, викладених у заяві про зменшення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Сплата відповідачем коштів на розрахунковий рахунок №8374 жодним чином не свідчить про надходження усіх коштів, сплачених відповідачем, саме на виконання умов Договору оренди приміщення площею 32,11кв.м від 09.06.2015р., оскільки як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2015р. між сторонами справи було укладено три договори оренди майна за адресою: м.Херсон, Аеропорт ЦА, 73040 приміщень площею 10кв.м., 14,6кв.м. та 32,11кв.м.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що за Договорами оренди приміщень площею 10кв.м. та 14,6кв.м. відповідач сплачував орендну плату також на розрахунковий рахунок позивача №8374 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78324521, http://reyestr.court.gov.ua/Review/78325599).

Колегія суддів звертає увагу на те, що після подання відповідачем суду першої інстанції відзиву на позов з низкою платіжних документів на підтвердження сплати орендної плати, ці документи були опрацьовані позивачем та останнім була подана заява про зменшення позовних вимог.

Подані скаржником 19.02.2019р. довідки банківських установ також не свідчать про наявність підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як зазначалось вище у тексті постанови суду апеляційної інстанції кошти за платіжними дорученнями №22 від 15.08.2017р., №88 від 12.02.2018р., №117 від 13.04.2018р. були сплачені за іншим Договором оренди нерухомого майна та акти наданих послуг 113 та 115 від 26.04.2017р. (зазначені як призначення платежу у платіжному дорученні №22) позивачем не складались на виконання умов даного договору.

Заперечуючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції, відповідач не спростував належними саме стосовно договору оренди б/н від 09.06.2015р., з приводу виконання якого виник спір, доказами, помилково виходячи із обставини перерахування позивачу за усіма договорами навіть більшої суми коштів, тобто висуває аргументи, зясування обґрунтованості яких виходить за межі предмету спору (оскільки вимагає від суду дослідити правовідносини з оренди інших обєктів, що даної справи не стосуються).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до п.6.8 Договору б/н від 09.06.2015р. орендар зобовязується щоквартально здійснювати звірку розрахунків з орендної плати не пізніше 20 числа наступного місяця після звітного кварталу. Результати звірки оформлюються відповідним актом, що підписується Орендарем та Орендодавцем.

Отже відповідач міг уникнути виникнення даного спору у разі належного виконання своїх зобовязань, здійснення щоквартальної звірки розрахунків, належного оформлення платіжних документів, проте такі докази ним не надані.

Заява про зарахування коштів в рахунок сплати орендної плати, подана відповідачем до КП «Херсонські авіалінії» 11.03.2019р. (з наведенням переліку спірних платіжних доручень) на думку колегії суддів свідчить лише про намагання відповідача зарахувати кошти на рахунок сплати орендної плати саме за договором оренди від 09.06.2015р. приміщення площею 32,11кв.м., що свідчить про виникнення нових обставин після ухвалення рішення суду першої інстанції, які до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються в силу вимог ст.269 ГПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 03.12.2018р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За таких обставин рішення господарського суду Херсонської області від 03.12.2018р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 03.12.2018р. у справі №923/853/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ТОВ «DFT-Південь».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 08 квітня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О.Будішевська

Суддя С.В. Таран