ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/9/19

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/9/19

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,

с. Гора Бориспільського району

про стягнення 12 780 354,00 грн.

Представники:

від позивача: Прохоров Є.І., довіреність № 300-02/8 від 21.01.2019;

від відповідача: Щиголь М.В,, адвокат, довіреність № 401-22/7-17 від 03.01.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Антимонопольний комітет України (надалі-позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі-відповідач) про стягнення 12 780 354,00 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем строків сплати штрафу, накладеного на відповідача рішенням позивача від 24.01.2017 № 13-р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.01.2019 відкрито провадження у справі № 911/9/19, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 06.02.2019.

31.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 35-22/12-10 від 30.01.2019, в якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Так, відповідач стверджує про неправомірне нарахування позивачем пені, у проміжок часу, за яким відповідачу законодавчо надане право на захист своїх прав та інтересів в судовому порядку.

04.02.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява № 35-22/2-13 від 04.02.2019 про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені.

В судовому засіданні 06.02.2019 судом оголошено перерву до 20.02.2019.

15.02.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли відповідь на відзив № 300-20.3/02-2039 від 13.02.2019 та заперечення за заяву про застосування строків позовної давності № 300-20.3/02-2040 від 13.02.2019, в яких позивач вказує на правомірне та своєчасне звернення позивача до суду із вимогами щодо стягнення пені та звертає увагу на те, що відносини сторін, які виникли між сторонами у справі не є цивільно-правовими у розумінні Цивільного кодексу України, а отже й позовна давність до таких відносин не застосовується.

В судовому засіданні 20.02.2019 судом оголошено перерву до 27.02.2019.

26.02.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив за № 35-22/2-31 від 26.02.2019 та пояснення на заперечення відповідача щодо застосування строків позовної давності за № 35-22/2-32 від 26.02.2019, в яких відповідач стверджує, що нарахування позивачем пені за 195 календарних днів суперечить вимогам законодавства та порушує право відповідача на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, гарантованих Конституцією України.

Ухвалою суду від 27.02.2019 закрито підготовче провадження у справі № 911/9/19, справу призначено до розгляду по суті на 13.03.2019.

В судовому засіданні 13.03.2019 представником позивача підтримані свої вимоги; представник відповідача заперечував проти позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2017 за результатами розгляду матеріалів справи № 136-26.13/27-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (ідентифікаційний код 20572069) Антимонопольним комітетом України було прийнято рішення № 13-р, яким:

визнано, що Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» вчинило порушення, передбачене п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спеціалізованих послуг аеропорту «Бориспіль» шляхом вчинення дій, що могли призвести до обмеження конкуренції на риках наземного обслуговування на території державного підприємства міжнародний аеропорт «Бориспіль», які полягали в необґрунтованій відмові в погоджені заявок на отримання сертифіката відповідності на здійснення аеропортової діяльності та зволіканні під час погодженні внутрішньої документації товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа», необхідної для отримання сертифіката відповідності на здійснення аеропортової діяльності (п. 2 рішення № 13-р від 24.01.2017);

визнано, що Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» вчинило порушення, передбачене п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спеціалізованих послуг аеропорту «Бориспіль» шляхом вчинення дій, які полягають у встановлені плати за користування інфраструктурою аеропорту на необґрунтованому рівні та призвели до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 4 рішення № 13-р від 24.01.2017).

За порушення, зазначене в п. 2 резолютивної частини рішення, накладено на ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» штраф у розмірі 6 162 043,00 грн. (п. 3 рішення № 13-р від 24.01.2017).

За порушення, зазначене в п. 4 резолютивної частини рішення, накладено на ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» штраф у розмірі 6 618 311,00 грн. (п. 5 рішення № 13-р від 24.01.2017)

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами, звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв'язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення Антимонопольного комітету України № 13-р від 24.01.2017 у справі № 136-26.13/27-14 було надіслано відповідачу із супровідним листом від 17.02.2017 № 130-29/08-1788 та отримано відповідачем 21.02.2017, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, рішення вважається врученим - 21.02.2017.

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 24.01.2017 № 13-р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/4489/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 відмовлено ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в задоволені позовних вимог.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.05.2018 рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 у справі № 910/4489/17 змінено; задоволено частково позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»; рішення Антимонопольного комітету України від 24.01.2017 № 13-р визнано недійсним в частині п. 7 резолютивної частини рішення; у решті позову відмовлено.

Позивач звернувся до відповідача із претензією № 300-20.03/02-7903 від 27.06.2018, в якій вимагав від ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» протягом 10 днів, з дня отримання претензії сплатити штраф в розмірі 12 780 354,00 грн. та пеню в розмірі 12 780 354,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 1348 від 30.07.2018 ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» перераховано 12 780 354,00 грн., з призначенням платежу: «оплата штрафів та зобов'язання зг. рішення № 13-р.».

Частинами 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Частиною 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Посилаючись на те, що відповідач накладений на нього штраф сплатив із порушенням встановленого законом строку та порядку, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення пені в сумі 12 780 354,00 грн., нарахованої у проміжок часу коли розгляд справи № 910/4489/17 не здійснювався.

При цьому, позивачем зазначено, що оскільки розмір пені, нарахованої за вказаний період становить 29 714 323,05 грн., у той час, як в силу вимог ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, останнім заявлено вимогу про стягнення пені в межах розміру штрафу, накладеного вищезазначеним рішенням - 12 780 354,00,00 грн.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про неправомірне нарахування позивачем пені, у проміжок часу, за яким відповідачу законодавчо надане право на захист своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Суд, критично оцінює заперечення відповідача щодо строків нарахування пені, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк є присікальним та не може бути відновлено.

Як було зазначено вище, відповідач скористався своїм правом та звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 24.01.2017 № 13-р.

Підстави та умови нарахування пені визначаються статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка встановлює як обов'язковість пені в разі несплати штрафу, так і правила обчислення її розміру та строки нарахування.

Частиною 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що:

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Даною нормою передбачені випадки зупинення нарахування пені, а не встановленого частиною 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строку сплати штрафу.

Саме у застосуванні приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (щодо стягнення з суб'єктів господарювання штрафу та пені у зв'язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати те, що абзацами третім - п'ятим частини п'ятої зазначеної статті Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Таким чином, законодавством України, а саме положеннями статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не передбачено переривання чи зупинення двомісячного строку, відведеного для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України, а передбачено переривання строку для нарахування пені у зв'язку з оскарженням вищезазначеного рішення до господарського суду.

За змістом частини 1 і 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особа щодо якої здійснено розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції має право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення; порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органів Антимонопольного комітету України, прийнятого згідно з частиною 1 статті 48 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення Комітету на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення господарського суду.

З аналізу даної норми вбачається, що в ній йдеться саме про зупинення виконання рішення органу Комітету, що не має жодного стосунку до припинення чи зупинення нарахування пені, про які йдеться в частині 5 статті 56 згаданого Закону.

Як було зазначено вище, нарахування і стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», здійснюється не на підставі і не на виконання рішення органу Комітету, а безпосередньо на підставі зазначеної норми Закону (ч. 5 статті 56) у зв'язку з простроченням сплати штрафу. Тому наведене положення частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у правовідносинах, пов'язаних із стягненням пені, не застосовується.

Абзацами третім-п'ятим статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені виключно на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Аналогічних висновків дотримується й Верховний Суд у постанові від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.

Посилання відповідача на те, що в разі оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу обов'язковому зупиненню підлягає не тільки нарахування пені, але й виконання самого рішення не ґрунтується на законі і спростовується наведеним.

Крім того, під час розгляду справи, позивачем заявлено про застосування строків позовної давності (вих. № 35-22/2-13 від 04.02.2019) щодо стягнення пені, визначених ст. 258 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Закон України «Про захист економічної конкуренції», на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Названий закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування.

Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Виходячи з наведеного, зазначені нарахування, застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов'язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов'язання.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 24.12.2013 у справі № 922/770/13-г.

Крім того, Законами України «Про захист економічної конкуренції» та «Про захист від недобросовісної конкуренції» встановлені особливі (спеціальні) строки давності для притягнення до відповідальності за порушення конкурентного законодавства.

До того ж, нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов'язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.

Таким чином, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми пені та періоди її нарахування, судом встановлено, що він є арифметично вірним, а періоди відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська область Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) пеню у розмірі 12 780 354 (дванадцять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч триста п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., із зарахуванням зазначеної суми в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок 6010, код класифікації доходів - 21081100 (симовл звітності 106).

3. Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська область Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ) 191 705 (сто дев'яносто одна тисяча сімсот п'ять) грн. 31 коп. судового збору.

Видати накази.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 05.04.2019.

Суддя О.О. Христенко