РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2019Справа № 910/14138/18

За позовом NIBULON, SA

до відповідачів:

1. Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагропроект"

3. Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюк Богдана Вікторовича

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс"

5. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Роксолани Михайлівни

про визнання недійсним договору; визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; запису про право власності та зобов'язання вчинити дії.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача - Васильєв А.О., за дов.

від відповідача 1 - Бутко Д.Г., за дог. про над. прав. доп.

від відповідача 2 - Кузьмич-Браток Р.А., за дог. про над. прав. доп.; Войцехівський О.В., за дог. про над. прав. доп.

від відповідача 3 - не з'явився

від відповідача 4 - не з'явився

від відповідача 5 - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом NIBULON, SA до приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»; Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагропроект"; Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюк Богдана Вікторовича; Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс"; Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Роксолани Михайлівни про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) укладеного між ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ "Спецагропроект";

- визнання недійсним Іпотечного договору від 07.06.2018 укладеного між ТОВ "Спецагропроект" та ТОВ "Фінансова компанія" Монополіум Фінанс" в частині іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год;

- визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 257003970 від 29.10.2015;

- визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41498509 від 07.06.2018;

- визнання недійсним і скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №11820908 від 29.10.2015;

- визнання недійсним і скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 26518908 від 07.06.2018;

- зобов'язання приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Б.В. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ "Спецагропроект";

- зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Р.М. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 було відкрито провадження у справі №910/14138/18 за правилами загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що Договір купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, укладений 29.10.2015 між ПАТ «Компанія «Райз» та ТОВ «Спецагропроект», не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо добросовісності та вчинений поза межами здійснення цивільних прав, дозволеним цивільним законодавством, оскільки порушує майнові права позивача на отримання задоволення грошових (кредиторських) вимог за рахунок об'єкта, які виникли у позивача до відповідача-1 на підставі рішення Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) №4323А (і) про стягнення з ПАТ «Компанія Райз» 17 536 000,00 дол США, процентів та судових витрат. Позивач також вказує на те, що нерухомим майном, відчуження якого є предметом спірного договору, ПрАТ «Компанія «Райз» відповідало перед компанією NIBULON S.A., а спірний договір вчинений поза межами здійснення цивільних прав, дозволених цивільним законодавством, оскільки порушує майнові права NIBULON S.A. на отримання задоволення грошових (кредиторських) вимог за рахунок об'єкта, що є предметом спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також позивач посилається на пов'язаність осіб покупця та продавця. Отже позивач стверджує, що укладення Договору від 29.10.2015 купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год здійснено з протиправною метою - приховування майна ПАТ «Компанія «Райз» від NIBULON S.A.

Відповідач-1, заперечуючи проти позову зазначив, що вимоги до позивача у відповідності до рішення Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) №4323А (і) є грошовими та не стосувалися об'єкта, відчуження якого є предметом Договору від 29.10.2015 купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год ; на момент укладення спірного правочину не існували обтяження щодо об'єкта Договору від 29.10.2015; наявність кредиторських вимог позивача до відповідача-1 не свідчить про наявність права власності у позивача на майно, що є предмет Договору купівлі-продажу від 29.10.2015; укладенням Договору-продажу від 29.10.2015 права позивача порушені не були.

Відповідач-2 проти задоволення позову заперечив, вказуючи, що позивач не є і не був власником майна, що є предметом Договору від 29.10.2015 купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, заборони на відчуження об'єкту на дату укладення договору не існувало; підстави для визнання недійсним Договору від 29.10.2015, передбачені ст.ст.203 та 215 ЦК України відсутні; посилання позивача на порушення принципів справедливості, добросовісності, розумності є необґрунтованими, оскільки вказані принципи стосуються сторін спірного правочину, стороною якого позивач не є; рішення Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) №4323А (і) не передбачало задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на майно, що становить предмет спірного договору; права позивача на майно у момент вчинення спірного правочину були відсутні, оскільки саме по собі наявність рішення про стягнення з відповідача-1 на користь позивача грошових коштів не свідчить про наявність прав позивача на майно відповідача-1.

Представниками сторін у справі неодноразово заявлялися клопотання, які були розглянуті судом, про що зазначено в протоколах судового засідання.

Позивачем заявлено клопотання про залучення Рогатинську районну державну адміністрацію Івано-Франківської області та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в процесуальному статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, мотивоване тим, що у разі задоволення позову державна адміністрація має внести відомості до реєстраційних справ, а органами державної виконавчої мають бути вчинені дії для погашення заборгованості позивача за рахунок спірного майна.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки позивачем не обґрунтовано яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаних органів, які не є сторонами спірних правочинів, при цьому виконання вказаними органами своїх функцій здійснюється на підставі вимог закону. У разі задоволення позову, у зазначених позивачем осіб не виникнуть права та обов'язки безпосередньо з рішення суду, натомість обов'язки, про які зазначає позивач, є повноваженнями цих органів, встановлені законом.

Позивачем заявлено клопотання про залучення приватного акціонерного товариства «Октябрь» до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-4, мотивоване тим, що відповідач-4 є іпотекодержателем згідно договору іпотеки від 07.06.2018 за кредитним договором від 23.07.2014 №43-2014, позичальником за яким є ПрАТ «Октябрь». Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на те, що вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 29.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті.

Судом не прийнято до розгляду клопотання позивача про долучення доказів від 18.03.2019 та від 14.03.2018 на підставі п.8 ст.80 ГПК України, оскільки такі документи надані суду під час розгляду справи по суті, в порушення вимог ст.80 ГПК України.

У судовому засіданні 26.03.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2012 року Арбітражний суд Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (далі - GAFTA) ухвалив рішення № 14-399 про стягнення з відповідача-1 на користь позивача в якості відшкодування збитків за невиконання зобов'язань 26 858 000,00 доларів США та відсотків на цю суму за ставкою 4 % річних, що ускладнюються поквартально, починаючи із 3 березня 2011 року і до дати сплати. Також боржник зобов'язаний сплатити арбітражні витрати.

23 травня 2014 року апеляційна колегія Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) (далі - Апеляційна колегія GAFTA) ухвалила рішення №4323А(і), яким рішення Арбітраж GAFTA від 12 липня 2012 року №14-399 змінила в частині розміру присудженої суми, яку боржник має сплатити стягувачеві: 17 536 000,00 доларів США в якості відшкодування збитків, а також складні відсотки на цю суму, що розраховуються поквартально, за ставкою 4 % з дати невиконання зобов'язань - 11 січня 2011 року і до дати повної сплати відшкодування збитків; також боржник зобов'язаний сплатити арбітражні витрати та витрати за апеляцією - 53 594,85 фунти стерлінгів .

23 вересня 2014 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про визнання та надання згоди на примусове виконання на території України рішення Апеляційної колегії GAFTA від 23 травня 2014 року № 4323(і)

30.01.2015 року ухвалою Святошинського районного суду м.Києва у справі №759/16206/14-ц, клопотання «NIBULON SA» задоволено, рішення Апеляційної колегії GAFTA за п.4 допущено до примусового виконання.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, відповідач-1 оскаржував рішення у апеляційному та касаційному порядку.

29.10.2015 між публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз», яке було перейменоване у приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз» та товариством з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» укладено Договір купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд.18 «Ж» (реєстраційний номер об'єкту: 44) (надалі - майно), посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В. і зареєстрований в реєстрі за №2504.

Відповідно до п.1.1. Договору купівлі-продажу будівництва від 29.10.2015 продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд.18 «Ж».

Будівництво, яке є предметом цього договору, належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (№45419090), виданого 09.10.2015 Реєстраційною службою Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2015 за №11546150.

Згідно з п.1.4. Договору купівлі-продажу будівництва від 29.10.2015 у Державному реєстрі рчових прав на нерухоме майно інформація про зареєстровані обтяження, іпотеку, інші речові права на будівництво відсутня.

У відповідності до п.2.1. Договору купівлі-продажу будівництва від 29.10.2015 продаж предмету договору за домовленістю сторін вчиняється за 721 827 600,00 грн, які отримані продавцем від покупця до укладення цього договору.

Підписання цього договору продавцем є підтвердженняя факту одержання ним від покупця повної оплати за будівництво.

На підтвердження оплати за Договором купівлі-продажу будівництва від 29.10.2015 в матеріалах справи наявні платіжні доручення з призначенням платежу "за основні засоби (будівництво підприємства за адресою: м.Рогатин, вул.Галицька, 18Ж)" з відміткою ПАТ Комерційний банк "Фінансова ініціатива" про проведення платежів.

Договір купівлі-продажу будівництва від 29.10.2015 посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюк Б.В.

Вказаний договір купівлі-продажу став підставою для прийняття приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком В.Б. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 257003970 від 29.10.2015 та реєстрації права власності на майно за товариством з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект».

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна право власності на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд.18 «Ж» зареєстроване за відповідачем-2.

07.06.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МОНОПОЛІУМ ФІНАНС» укладено іпотечний договір від 07.06.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басай P.M. і зареєстрований в реєстрі за №249.

На підставі вказаного іпотечного договору від 07.06.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Басай P.M. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41498509 від 07.06.2018, а також внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №26518908 від 07.06.2018 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МОНОПОЛІУМ ФІНАНС».

Справа №759/16206/14-ц неодноразово розглядалася судами в апеляційному та касаційному провадженні.

06.12.2017 Апеляційний суд м.Києва задовольнив клопотання стягувача, визнав та надав дозвіл на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року.

11.06.2018 Великою палатою Верховного суду винесено остаточне рішення у справі про допуск іноземного судового рішення до примусового виконання в Україні, залишено в силі ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017 у справі №759/16206/14-ц.

Отже, позивач зазначає, що він є кредитором відповідача-1, а відтак мав право задовольнити свої вимоги за рахунок проданого відповідачем-1 майна за Договором, оскільки решта майна відповідача-1 була обтяжена іпотекою в період 2015-2018 рр., у зв'язку з чим укладення спірного договору купівлі-продажу порушує принцип добросовісності та здійснений поза межами цивільних прав позивача.

Відповідно до ст.390 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст.398 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017, на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Таким чином, під час виконання рішення суду задоволення вимог кредиторів здійснюється в першу чергу за рахунок коштів боржника у національній та іноземній валютах, інших цінностей, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

У відповідності до ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п'яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке є предметом договору купівлі-продажу від 29.10.2015, не перебувало у заставі позивача, а відтак позивач не відноситься до першої черги кредиторів відповідача-1.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача-1 наявні незавершені виконавчі провадження, а саме від 25-03-2019, від 20-03-2019, від 18-03-2019, від 16-11-2018, від 04-08-2018, від 24-07-2018, від 24-07-2018, від 02-07-2018, від 07-05-2018, від 07-05-2018, від 17-10-2017, від 21-01-2016.

Таким чином, позивач є кредитором відповідача-1 на загальних підставах, оскільки продане відповідачем-1 майно не перебувало в заставі у позивача, що виключає віднесення позивача до першої черги кредиторів відповідача-1, вимоги якого б згідно закону задовольнялися саме за рахунок заставленого майна. Рішенням Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (далі-GAFTA) передбачено стягнення з відповідача-1 грошових коштів, даним рішенням суду не було визначено задоволення вимог позивача за рахунок проданого майна за спірним договором купівлі-продажу, а відтак за змістом ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення вимог здійснюється в першу чергу за рахунок коштів відповідача-1 та позивач має право задовольнити свої грошові вимоги до відповідача-1 у порядку черговості, визначеної ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу на те, що Рішенням Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (далі-GAFTA) передбачено стягнення з відповідача-1 саме грошових коштів, тобто покладено на відповідача-1 обов'язок з виконання грошового зобов'язання.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Предметом грошового зобов'язання є обов'язок передати/сплатити гроші, відтак факт наявності грошового зобов'язання не призводить до виникнення прав кредитора щодо будь-якого іншого майна, у тому числі індивідуально визначеного майна.

Отже, твердження позивача, що він мав задовольнити свої кредиторські вимоги до відповідача-1 саме за рахунок проданого майна за спірним договором купівлі-продажу суд вважає необґрунтованими.

Позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на те, що кінцевий бенефіціар відповідача-1 та відповідача-2 є один і той же, що свідчить про злочинну домовленість відповідача-1 та відповідача-2 щодо уникнення задоволення вимог позивача за рахунок майна, що є предметом спірного договору купівлі-продажу. Суд вважає вказані твердження необгрунтованими, з огляду на те, що позивачем не надано доказів на їх підтвердження, доведення наявності умислу чи злочинної домовленості відповідача-1 та відповідача-2 під час укладення спірного правочину відноситься до компетенції кримінального судочинства та не може бути встановлено під час розгляду справи в господарському провадженні, натомість рішення суду не може грунтуватися лише на припущеннях сторони.

Позивач, як на підставу для визнання договору купівлі-продажу 29.10.2015 недійсним, вказує на порушення відповідачем-1 та відповідачем-2 основних принципів цивільного законодавства, а саме справедливість, добросовісність та розумність, а також зазначає про перевищення своїх цивільних прав відповідачами укладенням спірного договору.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірного правочину відповідач-1 був власником відчужуваного майна, в заставі чи арешті майно не перебувало, а тому вчинення спірного договору купівлі-продажу є реалізацією відпвідачем-1 свого права власності відносно проданого ним майна.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Твердження позивача про порушення принципу добросовісності ґрунтуються на тому, що саме за рахунок проданого майна позивач отримав би задоволення своїх кредиторських вимог.

У відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» задоволення вимог кредиторів, у разі відсутності грошових коштів та інших цінностей, за рахунок яких має здійснюватися погашення вимог боржника у першу чергу, здійснюється за рахунок майна боржника, на яке у відповідності до постанови виконавця накладається арешт, таке майно вилучається та підлягає примусовій реалізації.

Як встановлено судом вище, стосовно відповідача-1 наявні численні незавершені виконавчі провадження.

Враховуючи наведене позивачем жодним чином не обґрунтовано, що грошові кошти, які могли б надійти від реалізації майна відповідача-1, проданого згідно спірного правочину, були б спрямовані саме на погашення грошових вимог позивача, а не інших кредиторів.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи наведене позивачем не наведено які саме його цивільні права порушені відповідачами та які саме цивільні обов'язки прагне позивач забезпечити виконання відповідачами, в зв'язку з чим не доведено порушення принципу добросовісності.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними, на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору, заявник має довести наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Як встановлено судом, спірний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений їх печатками; за результатами укладення спірного правочину право власності на майно було зареєстровано за покупцем (відповідачем-2), доказів того, що зміст спірного правочину суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або волевиявлення учасників правочину не було вільним матеріали справи не містять.

Таким чином, суд не вбачає наявності передбачених ЦК України підстав для визнання спірного правочину недійсним.

При цьому, посилання позивача на те, що відповідачем-1 не надано належних доказів на підтвердження оплати за спірним договором купівлі-продажу не може бути та не є підставою для визнання договору недійсним, а стосується належного виконання умов договору його сторонами. Крім того, предметом даного позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу, у той час як вимоги щодо витребування майна чи визнання недійсним договору з підстав його фіктивності та удаваності позивачем не висуваються, а відтак питання щодо оплатності даного правочину не входить до предмету розгляду даної справи. Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна право власності на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд.18 «Ж» зареєстроване за відповідачем-2. Одночасно з цим, в матеріалах справи містяться платіжні доручення з призначенням платежу "за основні засоби (будівництво підприємства за адресою: м.Рогатин, вул.Галицька, 18Ж)" з відміткою ПАТ Комерційний банк "Фінансова ініціатива" про проведення платежів, згідно яких відповідачем-2 здійснено оплату відповідачу-1 вартості будівництва за Договором. Твердження позивача, що оплата здійснена в банку, який перебуває у тимчасовій адміністрації законодавством не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки такі дії чинним законодавством не заборонені, розрахунково-касові операції під час тимчасової адміністрації в банку не зупиняються.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не є стороною спірного правочину, а відтак має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсним правочину, якщо він є заінтересованою особою.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі є: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Як встановлено судом, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів укладенням спірного правочину, не доведено, що у зв'язку з визнанням Договору купівлі-продажу від 29.10.2015 будуть задоволені саме його грошові вимоги.

Суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідачів.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

При цьому статтею 74 ГПК України на сторони покладено обов'язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено яким чином його права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про визнання недійсним спірного правочину.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) укладеного між ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ "Спецагропроект".

Оскільки вимоги про визнання недійсним Іпотечного договору від 07.06.2018 укладеного між ТОВ "Спецагропроект" та ТОВ "Фінансова компанія" Монополіум Фінанс" в частині іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год; про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 257003970 від 29.10.2015; про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41498509 від 07.06.2018; про визнання недійсним і скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №11820908 від 29.10.2015; про визнання недійсним і скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 26518908 від 07.06.2018; про зобов'язання приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Б.В. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ "Спецагропроект"; про зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Р.М. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год, в задоволенні якої судом відмовлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вищезазначених похідних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення судового рішення: 04.04.2019