ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" березня 2019 р. м. Київ Справа № 5002-24/3076-2012

За скаргою Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5002-24/3076-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

про стягнення 17 595 800,00 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 2-466д від 28.12.2018 року);

від скаржника (відповідача): ОСОБА_2 (довіреність № 4 від 08.01.2019 року);

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: ОСОБА_3 (довіреність б/н та б/д).

обставини справи:

Рішенням Господарського суду Автономної республіки Крим від 12.11.2012 року у справі № 5002-24/3076-2012, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.12.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.03.2013 року, якою в тому числі здійснено заміну позивача ОСОБА_4 компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», як оператора спільної діяльності за договором про спільну діяльність №1 від 24.10.2000 на користь ОСОБА_4 компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» частку прибутку у розмірі 17 595 800,00 грн. та судовий збір у розмірі 64 380,00 грн.

11.01.2013 року на виконання рішення Господарського суду Автономної республіки Крим від 12.11.2012 року у справі № 5002-24/3076-2012 видано відповідний наказ.

15.02.2019 року Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (боржник) звернулось до Господарського суду Київської області зі скаргою № 200/19 від 15.02.2019 року на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно зі ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною 2 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.02.2019 року скаргу призначено до розгляду на 04.03.2019 року.

В судове засідання 04.03.2019 року представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не зявився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 18.02.2019 року не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Однак, невиконання Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вимог ухвали Господарського суду Київської області від 18.02.2019 року перешкоджає розгляду скарги в даному судовому засіданні, у звязку з чим, ухвалою від 04.03.2019 року розгляд скарги відкладався на 18.03.2019 року.

14.03.2019 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано до канцелярії суду документально обґрунтований відзив на скаргу.

В судовому засіданні 18.03.2019 року представник скаржника вимоги скарги підтримав, представники стягувача та виконавчої служби проти скарги заперечували.

Розглянувши в судовому засіданні 18.03.2019 року скаргу Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5002-24/3076-2012, заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши надані ними докази, суд встановив таке.

Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (скаржник, боржник за виконавчим документом) в скарзі зазначає, що здійснювало діяльність на території Автономної Республіки Крим у м. Сімферополі і внаслідок збройної агресії Російської Федерації, територія Автономної Республіки Крим набули правового статусу тимчасово окупованих. У звязку з окупацією Автономної Республіки Крим, розташоване на її території майно Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», бухгалтерська, статистична та інша документація підприємства стало власністю Республіки Крим та передано на баланс юридичної особи з назвою «Крымского республиканского предприятия «Черноморнефтегаз», яка створена за законодавством Російської Федерації на тимчасово окупованій території України. Вказані факти підтверджені в Сертифікаті від 03.12.2014 року №2018 про форс-мажорні обставини, що виданий Торгово-промисловою палатою України.

22.11.2018 року Верховна Рада України ухвалила Закон України № 2618-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», який набрав чинності 22.12.2018 року на наступний день з дня його оприлюднення в газеті «Голосі України» від 21.12.2018 року № 246.

Згідно з п.п. 1 п. 2 розділу І Закону України від 22.11.2018 року № 2618-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» частину четверту ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 9 такого змісту: « 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону».

Також, відповідно до п.п. 2 п. 2 розділу І Закону України від 22.11.2018 року № 2618-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 1-2 такого змісту:

« 1-2. Тимчасово, до 31 грудня 2019 року, підлягають зняттю арешти та заборони відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування)».

Скаржник - ДАТ «Чорноморнафтогаз» зазначає, що 17.01.2019 року на підставі вищенаведених норм Закону України від 22.11.2018 року №2618-VІІІ направлено до Відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту заяву від 14.01.2019 року №9732/ГАЗ/2019 про зняття арештів з усього майна (коштів) ДАТ «Чорноморнафтогаз» в рамках виконавчого провадження № 37499732 з примусового виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 5002-24/3076-2012.

Скаржник зазначає, що відповідно до вимог частини пятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Однак, протягом січня - лютого 2019 року посадові особи Відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту ухилялися від надання відповідей на вищезазначену заяву ДАТ «Чорноморнафтогаз».

12.02.2019 року ДАТ «Чорноморнафтогаз» отримано від Відділу примусового виконання судових рішень Державного департаменту виконавчої служби Мінюсту Вимогу державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4 про здійснення в рамках зведеного виконавчого провадження №57808376 виклику керівника ДАТ «Чорноморнафтогаз» або особи, яка виконує його обовязки щодо надання пояснень, що на думку скаржника свідчить про недотримання вимог закону про закінчення виконавчого провадження.

Також скаржник зазначає, що у нього відсутній належним чином оформлений документ про винесення органами державної виконавчої служби будь-якого рішення про відкриття зведеного виконавчого провадження №57808376, оформленого згідно вимог пункту 7 Розділу І, пункту 14 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802.

Скаржник у скарзі посилається на п.п. 2 п. 2 розділу І Закону України від 22.11.2018 р. №2618- VIII, пункт 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що тимчасосово до 31 грудня 2019 року, підлягають зняттю арешти та заборони відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях і стверджує, що наведена норма Закону зумовлює настання правових наслідків, передбачених положеннями п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, положеннями п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У звязку з чим, скаржник стверджує, що Вимога державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4 щодо надання боржником пояснень про виконання виконавчого документу, виствлена незаконно, оскільки, на його думку, наявні підстави для повернення виконачого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає вчинення виконавчих дій і є підставою для знаття арештів з коштів та майна (коштів) Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», починаючи з 22 грудня 2018 року, тобто з дати набрання чинності змінами до п. 9 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», внесеними Законом України від 22.11.2018 року №2618- VIII.

При цьому, боржник з посиланням на ст. 139 Господарського кодексу України, стверджує, що кошти є складовою майна підприємства.

У скарзі Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, пов'язані з винесенням Вимоги державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4;

- скасувати Вимогу державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5;

- визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у звязку з невчиненням дій по зняттю арештів з коштів Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»);

- зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити визначені ст.ст. 37, 59, пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» дії, пов'язані із зняттям арештів з коштів боржника та повернення виконавчого документу стягувачу.

В ході розгляду скарги 14.03.2019 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано до канцелярії суду документально обґрунтований відзив на скаргу, в якому виконавча служба заперечувала проти задоволення вимог скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначено про відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про правомірність виставлення Вимоги державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4 та здійснення заходів виконавчого провадження.

Виконавча служба надала пояснення з документальним підтвердженням, що постановою державного виконавця від 05.04.2013 року відкрито виконавче провадження № 37499732 з примусового виконання наказу № 5002-24/3076-2012 виданого Господарським судом АР Крим про стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», як оператора спільної діяльності за договором про спільну діяльність №1 (код 106995222) від 24.10.2000 року на користь ОСОБА_4 компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» частки прибутку у розмірі 17 595 800,00 грн. та судового збору у розмірі 64 380,00 грн. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження було надіслано сторонам виконавчого провадження (отримана боржником 22.04.2013 року).

В подальшому відділом здійснювались заходи примусового виконання визначені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на виконання рішення суду, в тому числі шляхом арешту майна (коштів) боржника, направлення платіжних вимог щодо безспірного списання грошових коштів, розшуку майна боржника тощо.

Також, виконавча служба зазначає, що у відділі примусового виконання перебувають й інші виконавчі документи відносно боржника, які обєднано у зведене виконавче провадження № 57808376. У відповідності до приписів статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія відповідної постанови була надіслана боржнику простим листом до відома.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обовязок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Крім того, Вимогою державного виконавця від 12.02.2019 року № 57808376/20.1/4 витребовувались пояснення керівника боржника щодо відкриття боржником нових рахунків.

Щодо відмови у задоволенні заяви боржника щодо зняття арешту з коштів, виконавча служба зазначила, що законодавством визначено чіткий порядок відкриття рахунків та ведення розрахунків, спрямованих на здійснення господарської діяльності АТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» та визначено рахунки із спеціальним режимом використання, на які не може бути звернено стягнення та не накладається арешт.

В той же час, п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачає: тимчасово, до 31 грудня 2019 року, підлягають зняттю арешти та заборони відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування).

Таким чином, наведеними нормами Закону чітко визначено, що підлягають зняттю арешти та заборони відчуження саме майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз». Питання щодо зняття арешту з коштів Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» не обумовлено жодним Законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому слід зауважити, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регламентує діяльність виконавця при примусовому виконанні рішень судів (посадових осіб). Законом України «Про виконавче провадження» чітко розмежовується поняття коштів та майна боржника, а також існує виключний порядок звернення стягнення на майно та кошти боржника.

Щодо повернення виконавчого документа стягувану з підстав визначених п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавча служба пояснила, що згідно з наведеною нормою виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» зміни у Закон України «Про виконавче провадження» стосуються тимчасових заборон.

З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, судом встановлено, що п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», на який скаржник посилається в обґрунтування вимог скарги, стосується тимчасового до 31 грудня 2019 року зняття арештів та заборон відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, положення відповідних норм п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає жодних заборон щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, тому викладені в скарзі обставини не обґрунтовують наявності підстав для закінчення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У звязку з чим, твердження скаржника про неправомірність дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо винесення Вимоги державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4 є не обґрунтованими та безпідставними, що також виключає наявність підстав для скасування Вимоги державного виконавця від 12.02.2019 року №57808376/20.1/4, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 та для зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити визначені ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» дії, пов'язані із поверненням виконавчого документу стягувачу.

Оскільки, п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачає тимчасового до 31 грудня 2019 року зняття арештів та заборон відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях і Закон України «Про виконавче провадження» передбачає окремі процедури для звернення стягнення на майно та кошти боржника, відсутні підстави для застосування наведеної вказівки про зняття арештів та заборон відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», таткож і до коштів (в тому числі в касі та рахунках) останнього.

У звязку з чим, відсутні підстави стверджувати про неправомірність бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невчинення дій по зняттю арештів з коштів Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та для збовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити визначені ст. 59, пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» дії, пов'язані із зняттям арештів з коштів боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, за наслідками розгляду скарги Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5002-24/3076-2012, судом не встановлено ознак протиправності в діях Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у звязку з чим, скарга Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» № 200/19 від 15.02.2019 року на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 233-234, 342-343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити в задоволенні скарги Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» № 200/19 від 15.02.2019 року на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5002-24/3076-2012.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін