номер провадження справи 33/5/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 Справа № 908/2729/18

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2729/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, офіс 702) в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (72312, м. Мелітополь Запорізької області, вул. О. Невського, 16/14)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Жукової Світлани Вікторівни (АДРЕСА_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

про стягнення суми

За участю представників учасників справи:

від позивача: Камишев В.Е.- довіреність № 80 від 08.02.2019 р.

від відповідача: Жукова С.В.- паспорт НОМЕР_2, виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області від 12.12.2006 р.

від третьої особи: ОСОБА_1.- паспорт серія НОМЕР_3, виданий Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 29.02.2000 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

У господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 253/2 від 13.12.2018 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" до Фізичної особи-підприємця Жукової Світлани Вікторівни про стягнення 71027,55 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 р. справу для розгляду розподілено судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.12.2018 р. вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

До господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.01.2019 р. відкрито провадження у справі № 908/2729/18 за правилами загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження 33/5/19, підготовче засідання призначено на 12.02.2019 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 р. на підставі ст. 50 ГПК України до участі у справі залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, на підставі ч. 2 ст. 183 ГПК України підготовче засідання відкладено на 12.03.2019 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області 12.03.2019 р. підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 09.04.2019 р.

У судове засідання 09.04.2019 р. з'явилися представник позивача, відповідач та третя особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

У судовому засіданні 09.04.2019 р. справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушував періодичність сплати платежів за договором кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р., внаслідок чого позивач достроково розірвав договір кредиту та повідомив відповідача про необхідність дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків. Сума боргу за договором кредиту склала: 51053,00 грн. - тіло кредиту та 13759,73 грн. - проценти за користування кредитом. Також відповідачу на підставі п. 7.1 договору була нарахована пеня у розмірі 6214,82 грн. Згідно з прохальною частиною позовної заяви просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. у загальному розмірі 71027,55 грн. Позов обґрунтований ст.ст. 193, 196, 199 ГК України, ст.ст. 611, 651, 1046, 1049, 1050 ЦК України та умови договору.

11.02.2019 р. до суду від позивача надійшла письмова заява про зменшення позовних вимог, згідно з якою позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. у загальному розмірі 69027,55 грн., із яких: 50919,12 грн. - тіло кредиту, 11893,61 грн. - проценти за користування кредитом, 6214,82 грн. - пеня станом на 11.02.2019 р. В обґрунтування заяви позивач зазначив про часткове погашення 29.12.2018 р. відповідачем заборгованості у сумі 2000,00 грн.

Вказана заява на підставі ст. 46 ГПК України ухвалою від 12.03.2019 р. прийнята судом до розгляду.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Жукової Світлани Вікторівни суми 69027,55 грн.

Відповідач у письмовій заяві, яка надійшла до суду 11.02.2019 р., зазначив про часткове визнання позову у розмірі 69027,55 грн. у зв'язку зі здійсненою 29.12.2018 р. оплатою у розмірі 2000,00 грн. Також у заяві викладено клопотання про розстрочення виплати суми боргу строком на 12 місяців.

11.02.2019 р. від відповідача до суду надійшла письмова заява про розстрочення виплати боргу за договором кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. у сумі 69027,55 грн. строком на 12 місяців зі щомісячною оплатою 5752,30 грн., яка підтримана відповідачем у судовому засіданні з розгляду справи по суті. У судовому засіданні 09.04.2019 р. відповідач вказав, що ним визнається сума боргу у розмірі 69027,55 грн.

Третя особа (ОСОБА_1.) у судовому засіданні 09.04.2019 р. підтримав подану відповідачем заяву про розстрочення судового рішення, просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України", згідно зі свідоцтвом (серії ІК № 45) про реєстрацію фінансової установи, виданого 06.11.2008 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження Держфінпослуг від 06.11.2008 р. № 1273.

З матеріалів справи слідує, що 26.12.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (позивач, кредитор), в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України", та Фізичною особою-підприємцем Жуковою Світланою Вікторівною (відповідач, позичальник) укладений договір кредиту № ДК 85-2.

Відповідно до п. 2.1 договору кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 175000,00 грн., з оплатою по процентній ставці 3,5% на місяць, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, передбачених договором.

Кредит надається з метою: на розвиток бізнесу (п. 2.2).

Відповідно до п. 3.2 договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредит, отриманий за цим договором, та проценти за користування ним, до 16-00 години 26.12.2018 р. включно.

У розділі 5 договору сторони врегулювали порядок нарахування та сплати процентів. Відповідно до п. 5.1 договору за користування кредитом в строк з наступного дня після дати надання кредиту і до дати повернення кредиту, зазначеної в пункті 3.2 договору, кредитор нараховує позичальнику проценти у розмірі 3,5% на місяць від непогашеної суми кредиту. У разі погашення кредиту у день надання кредиту, кредитор нараховує проценти, а позичальник зобов'язаний сплатити проценти за один день користування договору.

Згідно п. 5.2 нарахування процентів здійснюється щодня з наступного дня після дати надання кредиту і до дати повернення кредиту, зазначеної в пункті 3.2 договору. Сума нарахованих процентів за весь час користування кредитом складає 76593,97 грн.

Повернення кредиту і сплата процентів за ним здійснюється позичальником у порядку та терміни згідно з графіком погашення кредиту та процентів (додаток № 1) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора через банк. При несплаті частини кредиту та/або процентів у термін, вказаний у графіку, вони вважаються простроченими. Кошти для погашення заборгованості спрямовуються у першу чергу для сплати прострочених процентів найдавніше простроченої виплати, у другу чергу - заборгованості за кредитом найдавніше простроченої виплати, у третю чергу - прострочених процентів наступної простроченої виплати, у четверту чергу - заборгованості за кредитом наступної простроченої виплати, до повного погашення заборгованості, у п'яту чергу - нарахованої пені (п. 5.6 договору).

Підпунктом 4.3.4 пункту 4.3 договору сторони встановили, що кредитор має право дострокового розірвання договору у разі: нецільового використання кредиту; порушення графіку погашення кредиту і відсотків (додаток №1) більш ніж на один платіжний період; створення незабезпеченої заборгованості з причин, що не залежать від кредитора; виникнення реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором; важкої хвороби позичальника або настання інших обставин, що не залежать від волі останнього або перешкоджають виконанню ним умов договору; порушення позичальником умов договору; виявлення фактів впливу/тиску позичальника на кредитний комітет або будь-кого з членів кредитного комітету з метою отримання позитивного рішення, щодо надання кредиту (в тому числі погроз, надання хабарів тощо); виявлення фактів значного пошкодження або знищення заставного майна.

Відповідно до п. 4.3.5 договору, при настанні обставин, передбачених підпунктом 4.3.4 договору, кредитор направляє позичальникові повідомлення про дострокове розірвання договору. Повідомлення містить вимогу кредитора про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, а також сплати пені, належних кредитору за договором.

Згідно п. 3.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Між сторонами договору був підписаний додаток № 1 від 26.12.2016 р. до договору кредиту № ДК 85-2 «Графік погашення кредиту та процентів».

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов'язання за договором кредиту належним чином, надавши відповідачу кредит у сумі 175000,00 грн., що підтверджується відомістю виплат № 87 від 26.12.2016 р., копія якої міститься у матеріалах справи.

Відповідач укладення договору кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. та отримання кредиту у сумі 175000,00 грн. визнав, про що зазначив у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконувались, розрахунки проводились частково та з запізненням. У зв'язку з чим позивач надсилав відповідачу листи про невиконання умов за договором кредиту вих. № 101 від 31.10.2017 р., вих. № 107 від 10.11.201 р., які залишені відповідачем без реагування. Листом вих. № 107 від 10.11.2017 р. позивач вказав, що у разі несплати суми заборгованості з кредиту, відсотків та пені буде вимушений розірвати договір та вимагати дострокового повернення кредиту та відсотків. Матеріали справи не містять доказів надсилання вказаних листів відповідачу, разом із тим відповідач у суді не заперечив їх отримання.

Внаслідок несплати відповідачем коштів по договору кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р., наявності заборгованості, користуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 4.3.4 договору, позивач достроково розірвав договір кредиту з відповідачем, про що повідомив останнього повідомленням-вимогою вих. № 233 від 16.11.2018 р. та зазначив про необхідність дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків, а також сплати пені. Вказане повідомлення-вимога було направлено відповідачу 16.11.2018 р., що підтверджується фіскальним чеком.

Оскільки відповідач заборгованість не сплатив, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрите провадження у дійсній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2. ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як було встановлено судом, позивач виконав покладені на нього договором кредиту зобов'язання та надав відповідачу кредит у сумі 175000,00 грн.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, протягом дії договору кредиту № ДК 85-2 порушував графік погашення кредиту та процентів, встановлений додатком № 1 до договору, у зв'язку з чим станом на час звернення позивача до суду, за ним утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 51053,00 грн. (тіло кредиту).

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконував належним чином зобов'язання по сплаті 3,5% процентів на місяць за користування кредитом. Непогашена заборгованість за процентами станом на час звернення позивача до суду склала 13759,73грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав належним чином своє зобов'язання перед позивачем щодо сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом. Після звернення позивача до суду з позовом, відповідачем було сплачено 2000,00 грн., внаслідок чого позивач зменшив розмір позовних вимог та заявив до стягнення 50919,12 грн. заборгованості за тілом кредиту, 11893,61 грн. процентів за користування кредитом. Відповідач наявність заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом не заперечив та не оспорив.

Таким чином, вимога про стягнення несплачених відповідачем сум основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50919,12 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 11893,61 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім цього, позивачем, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту № ДК 85-2, нарахована пеня за загальний період із 11.06.2018 р. по 11.12.2018 у розмірі 6214,82 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.1 договору кредиту, у випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом та/або оплаті процентів за користування кредитом, кредитор, починаючи з першого дня прострочення зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний оплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Пеня нараховується за весь період прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача пені за порушення зобов'язань за кредитним договором заявлена обґрунтовано.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач розрахунок пені не оспорив, доказів оплати пені у розмірі 6214,82 грн. суду не подав, у зв'язку з чим вимога про стягнення 6214,82 грн. пені підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що доведені та обґрунтовані, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки позов судом задоволений та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Відповідач просив розстрочити виплату боргу за кредитним договором № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. у розмірі 69027,55 грн. строком на 12 місяців зі щомісячною оплатою 5752,30 грн.

В обґрунтування заяви ФОП Жукова С.В. зазначила, що на її утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 На теперішній час у відповідача склалося вкрай тяжке матеріальне становище, її чоловік тимчасово не працює, що підтверджується копією його трудової книжки, він має тимчасовий нестабільний заробіток, якого ледве вистачає для того, щоб сплачувати комунальні послуги. Доходу відповідача на теперішній час не вистачає, щоб належним чином забезпечувати родину та одразу сплатити всю суму боргу за кредитним договором.

На підтвердження викладених обставин, відповідач долучив до заяви відповідні докази: копію трудової книжки Жукова В.В., копії свідоцтв про народження дітей.

Представник позивача просив відмовити у розстроченні виконання судового рішення.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 р. у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

У зв'язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочка (розстрочка) виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..". У системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

У наданій до суду заяві відповідач посилається на тяжке матеріальне становище відповідача, відсутністю стабільного заробітку чоловіка відповідача, наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Проте, зазначені обставини, на думку суду, не є підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки не свідчать про неможливість виконання судового рішення та відсутність коштів на банківських рахунках в сумі, достатній для погашення заборгованості.

Відповідач є суб'єктом господарювання та здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 ГК України. Підприємництвом, відповідно до ст. 42 ГК України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Крім того, суд зауважує, що рішення про розстрочку виконання рішення суду є, перш за все, судженням суду, яке ґрунтується на додержанні балансу інтересів кредитора та боржника. У силу цього розстрочка не може надаватися виключно в інтересах боржника із посиланням на необхідність поліпшення фінансового стану боржника. Така розстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес кредитора.

Суд враховує, що відповідачем не наведено конкретних обставин з настанням яких він зможе виконати судове рішення у разі надання відповідачу відповідної розстрочки. Відповідачем, у порушення приписів ст.ст. 76, 77 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування відповідача у тяжкому матеріальному становищі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час підстави для розстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому заява відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жукової Світлани Вікторівни (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів: НОМЕР_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, оф. 702, ) в особі Мелітопольського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, буд. 16, ) заборгованість за договором кредиту № ДК 85-2 від 26.12.2016 р. у сумі 69027 (шістдесят дев'ять тисяч двадцять сім) грн. 55 коп. (50919 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 12 коп. - тіло кредиту, 11893 (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто три) грн. 61 коп. - проценти за користування кредитом, 6214 (шість тисяч двісті чотирнадцять) грн. 82 коп. - пеня) та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 судового збору.

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Жукової Світлани Вікторівни про надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 11 квітня 2019 р.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко