ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/12203/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 17.12.2018 (вх. №09.1-04.1/559/19 від 17.01.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018

у справі №910/12203/18 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш»

про стягнення 165 501,69 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Шестерня Н.О., ордер серія ДП №1187/000037 від 17.12.18

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш» про стягнення 165 501,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань за договором № 95/18 від 03.07.2018 в частині поставки товару в обсязі визначеному умовами договору. Зокрема, позивач зазначає, що ним на виконання умов договору було перераховано суму попередньої оплати в розмірі 468015,44 грн, натомість відповідачем недопоставлено товар на суму 157 653,54 грн, яку і просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш». Також, у відповідності до п. 5.1 договору, позивачем нараховано пеню в сумі 7 226,15 грн та, в порядку ст. 625 ЦК України, - 622 грн 3% річних. Крім того, позивачем заявлено до відшкодування судові витрати, пов'язані з правничою допомогою в розмірі 16 550 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 525, 526, 610, 629, 712 ЦК України, Інструкції № П-6 та встановлення факту порушення порядку складання акту про прийняття товару за кількістю, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмовив в їх задоволенні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд», 18.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 17.12.2018 (вх. №09.1-04.1/559/19 від 17.01.2019), просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12203/18 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні усіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, а також судом було визнано встановленими обставини, які не були доведені відповідачем. Так, апелянт стверджує, що судом першої інстанції було прийнято до уваги копії документів (видаткової накладної та товарно-транспортної накладної), представлених відповідачем, які не містять зауважень позивача про недопоставку товару згідно договору. Тоді як, позивачем надано суду на огляд оригінали цих доказів з наявними на них відповідними зауваженнями сторони. Також позивач вказує на те, що ним неодноразово направлялись відповідачу претензії щодо недопоставки товару. Крім того, позивач вказує на недобросовісність дій відповідача і щодо інших контрагентів, а саме в провадженні Господарського суду Волинської області знаходиться справа № 903/521/18 щодо стягнення попередньої оплати за недопоставлений товар.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 17.12.2018 (вх. №09.1-04.1/559/19 від 17.01.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Богарт Буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12203/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи - для подання заяв та клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 22.02.2019. Справу №910/12203/18 призначено до розгляду на 06.03.2019.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 розгляд справи, в порядку ст. 216 ГПК України, відкладено на 03.04.2019.

Представник відповідача в судове засідання 03.04.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового повідомлення, згідно якого процесуальний документ отриманий відповідачем 15.03.2019. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання відповідачем не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обгрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої'інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

03.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» (покупець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш» (постачальник за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки № 95/18 (а.с. 14), згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю металопрокат в кількості, якості, номенклатурі та асортименті, наведених у рахунках від 02 липня №3493 та №3488 (а.с. 15), які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобов'язався прийняти продукцію і оплатити її у строки, передбачені Договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 Договору Поставка продукції здійснюється відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів «Інкотермс 2010». Кількість кожної партії продукції узгоджується сторонами в рахунках або специфікаціях до Договору.

В п. 3.3 Договору сторонами узгоджено, що умовами оплати є 100% передплата на поточний рахунок постачальника.

Згідно наявного в матеріалах справи рахунку на оплату №3488 від 02.07.2018 загальна вартість товару за відповідною партією поставки становить 468 015,44 грн.

Позивачем, на виконання умов договору, здійснено перерахунок коштів в сумі 468 015,44 грн за матеріали згідно рахунку №3488 від 02.07.2018 (а.с. 16), що підтверджується платіжним дорученням № 3335 від 02.07.2018.

Згідно видаткової накладеної № 451 від 06.07.2018; товарно-транспортної накладеної № Р451 від 06.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш» здійснено поставку товару на суму 468 015,44 грн.

Проте, як стверджує позивач, при отриманні товару було встановлено недопоставку, про що складено Акт приймання продукції (товарів) за кількістю (або пересортицею) від 05.07.2018 (а.с. 21).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» на адресу відповідача надсилались претензії, зокрема, № 146 від 17.08.2018 (повторна), в якій сторона повідомила про недопоставку товару та просила поставити продукцію обсязі, визначеному в рахунку № 3488 від 02.07.2018, який є невід'ємною частиною договору поставки № 95/18 від 03.07.2018 (а.с. 20). При цьому, просило у разі непоставки товару повернути зайво отримані кошти за договором.

Підставою звернення з даним позовом стало те, що, за твердженнями позивача, відповідачем, згідно умов договору № 95/18 від 03.07.2018, не було поставлено товар в обсязі, визначеному рахунком № 3488 від 02.07.2018, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» просить стягнути 157 653,54 грн попередньої оплати за недопоставлений товар. Крім того, позивачем на суму попередньої оплати нараховано пеню та 3% річних.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 173 ГК України унормовано, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст договору № 95/18 від 03.07.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК Спец Металл Маш», судова колегія встановила, що даний правочин за свою правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару (ч. 1 ст. 688 ЦК України).

Як вбачається зі змісту договору поставки, сторонами в п. 4.1 узгоджено, що приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється матеріально відповідальним представником покупця за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Договору за кількістю - на підставі даних видаткової накладної або товарно-транспортної накладної відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (далі - Інструкцій № П-6).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Отже, сторонами на підставі вільного волевиявлення узгоджений порядок приймання продукції за кількістю саме із застосуванням Інструкцій № П-6, дотримання якої є обов'язковим для сторін у даних правовідносинах. Іншого порядку приймання-передачі товару за кількістю сторонами не визначено.

Згідно постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» до прийняття відповідних актів України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Таким чином, при вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, а також в неналежній тарі (упаковці), необхідно керуватись приписами ЦК України, ГК України, Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, а також договором.

Згідно з пунктом 16 Інструкції №П-6 якщо під час приймання продукції буде виявлена недостача, то одержувач зобов'язаний призупинити подальшу прийомку, забезпечити збереження продукції, а також вжити заходів до запобігання її змішання з іншого однорідної продукцією.

Про виявлену недостачу продукції складається акт за підписами осіб, які виконували приймання продукції.

Пунктом 17 Інструкції №П-6 передбачено, що одночасно з призупиненням приймання одержувач зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акту представника відправника, який знаходиться в тому ж місті. У випадках якщо відправник (виробник) знаходиться у іншому місті, він зобов'язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде направлений представник для участі в перевірці кількості продукції. Неотримання відповіді на виклик в зазначений термін дає право одержувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого терміну явки представника відправника (Виробника).

Представник відправника (виробника), який знаходиться в іншому місті, зобов'язаний з'явитися не пізніше ніж у 3-денний термін після отримання виклику, беручи до уваги час, необхідний для проїзду, якщо інший термін не передбачений в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов'язкових правилах або в договорі.

Представник відправника (виробника) повинен мати посвідчення на право участі в прийманні продукції у одержувача.

Відправник (виробник) може уповноважити на участь в прийманні продукції підприємство, що знаходиться в місці отримання продукції. В цьому випадку посвідчення представникові видається підприємством, що надало його. У посвідченні повинно бути зроблена посилання на документ, яким відправник уповноважив дане підприємство брати участь у прийманні продукції.

Позивачем, в обґрунтування обставин фіксації факту недопоставки товару за договором, до матеріалів справи було представлено Акт приймання продукції (товарів) за кількістю (або пересортицею) від 05.07.2018 (а.с. 21), зі змісту якого слідує, що його було складено за участю членів комісії: ОСОБА_6 - головний інженер ТОВ «Богарт Буд»; ОСОБА_7 - інженер з комплектації устаткування і матеріалів ТОВ «Богарт Буд»; ОСОБА_8 - ТОВ «Олтак» представник постачальника (незаінтересованої організації, громадськості).

Доказів того, що відправником (відповідачем у справі) було уповноважено ТОВ «Олтак» на участь в прийманні продукції позивачем не надано.

Крім того, ТОВ «Богарт Буд» жодними належними і допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, обставин повідомлення (виклику) постачальника - ТОВ «ВК Спец Металл Маш», як і відмови останнього в участі при прийманні товару за кількістю, не доведено. Документального підтвердження призупинення прийняття товару у зв'язку із виявленою недостачею задля повідомлення відправника матеріали справи також не містять.

Разом з цим, судовою колегією, серед іншого було встановлено, що Акт приймання продукції (товарів) за кількістю складено 05.07.5018, натомість товарно-транспортна накладна датована 06.07.2018. Крім того, вказаний акт складений без врахування 24-х годинного строку на відповідь відповідача щодо прибуття чи неприбуття його представника для участі в прийнятті товару за кількістю, так як ТОВ «ВК Спец Металл Маш» є відправником, який знаходиться в іншому місті (згідно відомостей ТТН № Р451 від 06.07.2018 пунктом навантаження є місто Дніпро, а пунктом прибуття - місто Запоріжжя).

Також апеляційний господарський суд вважає за необхідне зауважити, що згідно з пунктом 18 Інструкції №П-6 при неявці представника відправника (виробника) за викликом одержувача, а також у випадках, коли виклик представника відправника (виробника), який знаходиться не у місті приймання товару, не є обов'язковим, приймання продукції за кількістю і складання акту про недостачу здійснюється: за участю представника іншого підприємства (Організації), направленого керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або за участю представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням заводського, фабричного або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або односторонньо підприємством-одержувачем, якщо відправник (Виробник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Натомість, сторонами в договорі поставки визначено, що якщо будуть виявлені факти нестачі або недоліків продукції під час її приймання за кількістю/якістю виклик представника постачальника є обов'язковим; повідомлення про виклик представника постачальника надсилається негайно, протягом 24-х годин з дня зазначеного у товарно-супровідних документах; нестачею вважається кількість товару, що є різницею між кількістю продукції, обумовленою у відповідній специфікації або накладній на відвантаження з врахуванням узгодженого толерансу поставки та фактичною кількістю поставленої продукції (пункт 4.3 Договору).

Такими чином, лише у випадку якщо, неотримання позивачем відповіді на виклик, за умови направлення такого відповідачу, або неявки представника останнього після закінчення встановленого Інструкцією № П-6 трьохденного строку, необхідного для його прибуття, дає право одержувачу (позивачу) здійснити приймання продукції (товару) за кількістю та складання відповідного Акту в порядку п. п. 17, 18 Інструкції №П-6. Доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до пункту 26 Інструкції №П-6 акт приймання продукції затверджується керівником або заступником керівника підприємства-одержувача не пізніше, ніж на наступний день після складання акту.

Апеляційний господарський суд, на підставі оцінки наявного в матеріалах справи Акту приймання продукції (товарів) за кількістю від 05.07.2018, вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в порушення вищенаведеного положення Інструкції №П-6 його було затверджено лише 12.07.2018.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до наявних в матеріалах справи доказів (таверно-транспортної накладної, видаткової накладної) товар відправлено отримувачу (позивачу у справі) 06.07.2018, Акт приймання товару за кількістю складено 05.07.2018 (за добу до відправлення), відтак такий не може бути належним доказом приймання продукції за видатковою накладною № 451 від 06.07.2018.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем належними і допустимими засобами доказування наявності правових підстав для задоволення позову про стягнення 157 653,54 грн, оскільки представлений позивачем акт приймання продукції (товарів) за кількістю від 05.07.2018, з огляду на його складення з порушенням відповідного порядку, визначеного Інструкцією №П-6, що позбавляє його належної доказової сили, не може бути допустимим доказом в розумінні ст. 77 ГПК України. Іншими засобами доказування факт недопоставки товару позивачем не доводиться.

Посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом норм процесуального закону в частині ненадання належної оцінки копіям документів, поданих відповідачем, не заслуговують уваги, оскільки наявність чи відсутність відповідного напису позивача про недопоставку товару на видатковій накладній та ТТН не було прийнято судом як підстава для відмови в задоволенні позову, а також не спростовує обставин порушення порядку фіксації недопоставки товару згідно Інструкції № П-6.

На доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем умов договорів поставки з іншими контрагентами, що вбачається зі справи Господарського суду Волинської області № 903/521/18, судова колегія зазначає, що наведене не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, так як не доводить обставин неналежного виконання відповідачем договору поставки № 95/18 від 03.07.2018 у даній справі.

Оскільки судова колегія визнала обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позову про стягнення попередньої оплати за недопоставлений товар, то позовні вимоги в частині стягнення пені та річних підставно залишені судом першої інстанції без задоволення з огляду на їх похідний характер.

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень на них, суд першої інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, в порядку п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, правомірно покладено на сторону позивача.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/12203/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Богарт Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/12203/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/12203/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/12203/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 16.04.2019