ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 910/13904/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019

у справі №910/13904/18 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Апоріна Олексія Юрійовича

до Акціонерного товариства «Укрзалізниця»

про стягнення 10 050,65 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Апорін Олексій Юрійович (далі, позивач або ФОП Апорін О.Ю.) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач) про стягнення 10 050,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором, укладеним у простій письмовій формі, зобов'язання по оплаті поставленого позивачем товару, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8 845,50 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 348,95 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 856,20 грн. втрат від інфляції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Фізичної особи-підприємця Апоріна Олексія Юрійовича заборгованість у розмірі 8 845 (вісім тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 50 коп., 3% річних у розмірі 348 (триста сорок вісім) грн. 95 коп. втрати від інфляції у розмірі 856 (вісімсот п'ятдесят шість) грн. 20 коп., судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач 19.06.2017 отримав від позивача товар на загальну суму 8845,50 грн., однак не оплатив його після отримання, а тому у позивача наявні законодавчо визначені підстави для стягнення з відповідача у відповідності до статті 692 Цивільного кодексу України зазначених коштів. Водночас, суд перевірив розрахунок втрат від інфляції та 3% річних, здійснений позивачем, визнав його обґрунтованим та арифметично вірним, а суму 3% річних у розмірі 348,95 грн. та втрат від інфляції у розмірі 856,20 грн. такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Під час розгляду справи судом також було встановлено, що відповідачем було змінено найменування, не пов'язане з перетворенням, яке не передбачає правонаступництва. З огляду на вказане, відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 в частині нарахування неустойки 3% річних у розмірі 348,95 грн., витрати від інфляції в розмірі 856,20 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що позивач до подання позову не звертався до відповідача з вимогою у порядку статті 530 Цивільного кодексу України про оплату поставленого товару, а така вимога надійшла відповідачу 09.11.2018 у день одержання позовної заяви. Таким чином, оскільки сторонами договір поставки був укладений у спрощений спосіб та строк оплати сторонами обумовлено не було, то станом на день звернення позивача до суду із даним позовом у відповідача не виник обов'язок сплатити вартість товару. З огляду на це, підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на спірну суму у позивача також відсутні.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач у відзиві від 07.03.2019 (що надійшов до суду 11.03.2019) заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. У відзиві позивач наголосив на тому, що факт отримання товару покупцем виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 693 та 530 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/13904/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 у справі №910/13904/18 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 залишено без руху. Роз'яснено Акціонерному товариству «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 2 643,00 грн. та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18.

25.02.2019 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду апелянт подав клопотання, до якого долучено платіжне доручення №78 від 22.02.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн., а також клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 поновлено Акціонерному товариству «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 на час апеляційного провадження; розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/13904/18 є вимоги про стягнення 10 050,65 грн., а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.06.2017 Фізичною особою-підприємцем Апоріним Олексієм Юрійовичем було поставлено відповідачу товар (продукти харчування), що підтверджується видатковими накладними № УХС612 на суму 4946,30 грн. - покупець Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та №УХС613 від 19.06.2017 на суму 3899,20 грн. - покупець ПАТ «Укрзалізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця «Структурний підрозділ» пансіонат «Прибій». Накладні підписані постачальником та покупцем. Загальна вартість товару, отриманого за вказаними видатковими накладними, становить 8 845,50 грн.

Відповідачем факт отримання товару на вказану суму визнається, однак оплату останнього не здійснено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем у даній справі було досягнуто домовленості, відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця певну продукцію (товари харчування), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та здійснити оплату.

На виконання даної домовленості, позивач здійснив поставку товару, а відповідач прийняв його, що підтверджується видатковими накладними: №УХС612 від 19.06.2017 на суму 4946,30 грн. - покупець Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та №УХС613 від 19.06.2017 на суму 3899,20 грн. - покупець ПАТ «Укрзалізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця «Структурний підрозділ» пансіонат «Прибій». Накладні підписані постачальником та покупцем. Загальна вартість товару, отриманого за вказаними видатковими накладними, становить 8845,50 грн.

У відзиві відповідач підтвердив, що ним через регіональну філію від позивача отримано товар на загальну суму 8845,50 грн.

Згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Вказані обставини визнані та зазначені відповідачем у відзиві та апеляційній скарзі та не заперечуються позивачем.

Укладений сторонами у спрощеній письмовій формі договір є за своєю правовою природою договором поставки.

За змістом статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно статей 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно наголосив суд першої інстанції, зі змісту вищезазначених статей вбачається, що норми статті 530 Цивільного кодексу України застосовуються, щодо визначення строку оплати товару у разі внесення покупцем попередньої оплати, до поставки товару. Тобто якщо сторони обумовили внесення попередньої оплати за товар до його передачі покупцю, однак не визначили строк внесення такої попередньої оплати, то вона має бути сплачена покупцем у строки, визначені згідно вимог статті 530 Цивільного кодексу України.

Проте, якщо сторонами не обумовлено попередню оплату, то на підставі статті 692 Цивільного кодексу України покупець після отримання від продавця товару зобов'язаний оплатити його вартість у повному обсязі.

Вищезазначене спростовує заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, що станом на день звернення позивача до суду із даним позовом у відповідача не виник обов'язок сплатити вартість товару, оскільки відповідна вимога про оплату товару надійшла до нього разом із позовною заявою, адже така позиція скаржника суперечить положенням статті 692 Цивільного кодексу України щодо обов'язку оплатити товар після його прийняття.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач 19.06.2017 отримав від позивача товар на загальну суму 8845,50 грн. та не оплатив його після отримання, а обставини щодо отримання товару відповідачем не заперечуються та визнаються у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, вимога позивача про стягнення з відповідача вартості товару на суму 8845,50 грн. є обґрунтованою та такою, що була правомірно задоволена судом першої інстанції.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача суму втрат від інфляції у розмірі 856,20 грн. за період з 20.06.2017 по 08.10.2018 та 3% річних у розмірі 348,95 грн. за період з 20.06.2017 по 12.10.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, є порушенням норм цивільного законодавства, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем за період з 20.06.2017 по 12.10.2018, та розрахунок втрат від інфляції у розмірі 856,20 грн. за період з 20.06.2017 по 08.10.2018, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх обґрунтованості, а відповідні суми вважає такими, що правомірно стягнуті з відповідача на користь позивача.

Сплату вказаної суми заборгованості відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та правомірно задовольнив позов у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, у свою чергу, позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 у справі №910/13904/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/13904/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко