ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа№ 908/4057/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від боржника - Лойфер А.О.,

від Бахмутського ВДВС - Коваленко В.М.,

від Міністерства юстиції України - Васіна І.О.,

від Чеський Експортний Банк - Титич В.М.,

від прокуратури міста Києва - Константинова І.В.,

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Харкові (далі - АТ "Укрексімбанк"), Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Бахмутський відділ ДВС), Заступника прокурора міста Києва

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.01.2019 (повна ухвала складена 29.01.2019, суддя Мандичев Д.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів"

до 1) Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

2) Державної казначейської служби України,

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Чеський Експортний Банк (Ceska Exportni Banka, a.s.), Чеська Республіка,

третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1:

1. Міністерство юстиції України,

2. Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України",

про стягнення 11 663 600,00 грн.

в межах справи №23/334-б

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітметал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" (ідентифікаційний код 32375135)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №908/4057/14 позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" грошові кошти в розмірі 11663599,87 грн. у відшкодування завданої шкоди Бахмутським відділом ДВС, в іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Бахмутський відділ ДВС звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" до Бахмутського відділу ДВС про стягнення збитків у розмірі 11663599,87 грн. відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрити апеляційне провадження у справі № 908/4057/14 за апеляційною скаргою Бахмутського відділу ДВС витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 15/143-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів", зупинено дію ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 908/4057/14 (в межах справи № 15/143-б) до закінчення апеляційного провадження у даній справі.

АТ "Укрексімбанк" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2019, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 908/4057/14 за апеляційною скаргою АТ "Укрексімбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 (в межах справи № 23/334-б).

Заступник прокурора міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2019, постановити у справі нове рішення, яким в відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 908/4057/14 за апеляційною скаргою Заступника прокурора міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 (в межах справи № 23/334-б); постановлено здійснювати розгляд апеляційних скарг Бахмутського відділу ДВС, АТ "Укрексімбанк" та Заступника прокурора міста Києва в одному апеляційному провадженні; розгляд справи № 908/4057/14 призначено на 02.04.2019.

У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 для розгляду справи № 908/4057/14, у зв'язку з перебуванням у засіданні в НШСУ судді Грека Б.М., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 постановлено здійснювати розгляд справи № 908/4057/14 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.

В судовому засіданні 02.04.2019 оголошувалась перерва до 08.04.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

АТ "Укрексімбанк" в судове засідання 08.04.2019 свого представника не направив, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Лойфера А.Е. (далі - боржник, Завод) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в м. Артемівську Донецької області на користь ТОВ "Артемівський завод скловиробів" 11663600,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.08.2015 в позові відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2015 рішення Господарського суду Запорізької області від 19.08.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2015 та рішення Господарського суду Запорізької області від 19.08.2015 у справі №908/4057/14, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.05.2016 справу передано до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю на підставі ч. 5 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі №908/4057/14 відмовлено повністю у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 скасовано повністю рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 908/4057/14, прийнято нове рішення, яким припинено провадження у справі в частині вимог до Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, у позовних вимогах до Державної казначейської служби відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017, справу № 908/4057/14 направлено на розгляд до Київського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 замінено у справі № 908/4057/14 відповідача - Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області на його правонаступника - Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2016, справу № 908/4057/14 передано до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті спору в межах справи № 23/334-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №908/4057/14 (в межах справи № 23/334-б) позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" грошові кошти в розмірі 11663599,87 грн. у відшкодування завданої шкоди Бахмутським відділом ДВС, в іншій частині в позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що боржник належними та допустимими доказами довів наявність всіх складових цивільного правопорушення в діях Бахмутського відділу ДВС, з якими законодавець пов'язує можливість застосування до останнього приписів статті 1173 Цивільного Кодексу України, оскільки факт неправомірності дій державного виконавця встановлений постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012, Заводу, як власнику майна було завдано шкоду в розмірі 11663599,87 грн., причинно-наслідковий зв'язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що саме державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.11.2010 на підставі якого звернуто стягнення на комплекс нежилих будівель і споруд, частина яких не зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 19.09.2007 за № 1490.

Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку, що Завод не пропустив трирічний строк на звернення із даним позовом до суду, оскільки такий строк сплив 06.12.2015 (через три роки після набрання законної сили постановою Донецького окружного адміністративного суду в справі № 2а/0570/6049/2012 від 22.10.2012 про встановлення факту неправомірних дій чи бездіяльності органу державної влади чи його посадових або службових осіб), у той час як із позовом ліквідатор боржника звернувся 14.10.2014.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

17.07.2006 між Ceska Exportni Banka a.s. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" був укладений кредитний договір № 21030 (далі - кредитний договір).

У відповідності до п. 2.1., 2.2 кредитного договору Банк зобов'язався надати Заводу кредит у розмірі, що не перевищує 11 475 000, 00 євро з метою використання кредитних коштів для фінансування поставок згідно договору поставки від 29.03.2006 № 9934, що укладений між заводом та "Склострой Турнов ЧЗ, с.р.о". Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед заводом, надав Заводу кредит у розмірі 6 807 050,00 євро. Кредит було надано двома платежами: 10.11.2006 на у 4 725 000,00 євро та 22.01.2007 на суму 2 807 050,00 євро.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між Банком та Заводом 13.10.2006 був укладений іпотечний договір (далі - договір іпотеки), який цією ж датою було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В.М. та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1561. Договір іпотеки зареєстрований в реєстрі заборон за № 121. Згідно договору іпотеки Банку надано в іпотеку нерухоме майно Заводу, перелік якого наведений у додатку № 1 до договору іпотеки.

15.08.2006 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" було укладено іпотечний договір № 6806Z230, предмет іпотеки аналогічний предмету, який зазначено в іпотечному договорі між Сеskа Ехрогtnі Ваnка, а.s. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" (нерухоме майно заводу).

Згідно приписів частини 1 та 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а також обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказані обставини мають преюдиційне значення для вирішення цього спору, оскільки є такими, що встановлені постановою Донецького окружного адміністративного суду в справі № 2а/0570/6049/2012 від 22.10.2012 (яка набрала законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012) та не потребують повторного доведення. При цьому під час розгляду цього спору сторонами наведені факти не спростовані.

Виконавчими написами приватних нотаріусів Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О. та Левковою М. В. було здійснене звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, зокрема: виконавчий напис № 1490 про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 19.09.2007 бланк /ВЕХ № 167006/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О.; виконавчий напис № 1489 про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 19.09.2007 бланк /ВЕХ № 167021/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О.; Виконавчий напис № 1756 про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 19.12.2007 бланк № /ВКА № 798875/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М. В.; Виконавчий напис № 112 про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 21.01.2008 бланк № /ВЕХ № 749623/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М. В.; Виконавчий напис № 113 про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 21.01.2008 бланк /ВКС № 749624/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М. В.; Виконавчий напис про звернення стягнення на майно ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 04.03.2008 бланк № /ВКЕ № 691961/, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О.

20.09.2007 старшим державним виконавцем відділу ДВС Артемівського МРУЮ за заявою ВАТ "Укрексімбанк" м. Харків відкриті виконавчі провадження з примусового виконання написів нотаріуса №№ 1487,1488,1489,1490, виданих 19.09.2007 року приватним нотаріусом Сульженко Ж.О. про стягнення з ТОВ Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експертно-імпортний банк" в особі філії ВАТ "Укрексімбанк" м. Харків простроченої заборгованості за рахунок майна ТОВ "Артемівський завод скловиробів" відповідно до кредитних угод № 6807У13 від 29.05.2007, № 6806К29 від 23.03.2006, № 6805К12 від 10.03.2005, № 6805К11 від 10.03.2005 у розмірі 1 919 254, 26 грн.

04.10.2007 державним виконавцем відділу ДВС Артемівського МРУЮ в присутності понятих представника стягувача головного механіка та начальника цеха ТОВ "Артемівський завод скловиробів" здійснений опис майна, про що складений акт опису й арешту майна. Описане майно було передано на відповідальне зберігання керівнику ТОВ "Артемівський завод скловиробів".

31.10.2007 державним виконавцем складений акт про передачу описаного 04.10.2007 майна на відповідальне зберігання ВАТ "Укрексімбанк".

28.01.2008 за постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області Карташова О.М. "Про передачу виконавчого провадження" начальнику відділу ДВС Артемівського МРУЮ необхідно було здійснити передачу зведеного виконавчого провадження № 5 зв. від 24.12.2007, згідно виконавчих написів нотаріуса 1487,1488,1489,1490 від 19.09.2007, №1756 від 19.12.2007, №112,113 від 21.01.2008 про стягнення боргу з ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на користь ВАТ "Державний експертно-імпортний банк" в особі філії "Укрсімбанк м.Харків, загальної суми 6 112 417,87 грн. головному державному виконавцю підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області.

29.01.2008 матеріали зведеного виконавчого провадження № 5 зв. від 24.12.2007 прийняті до виконання головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, про що свідчить постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження.

10.07.2008 головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ТОВ "Артемівський завод скловиробів".

25.08.2009 за постановою начальника підрозділу примусового виконання рішень та на підставі акту прийому-передачі, до відділу ДВС Артемівського МРУЮ з підрозділу примусового виконання рішень Головного Управляння юстиції у Донецькій області, були передані матеріали зведеного виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ТОВ "Артемівський завод скловиробів".

01.06.2010 між ВДВС та приватним підприємством "Нива - В.Ш." був укладений договір № 0510269 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом і іпотеки.

22.06.2010 проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, яке належить Заводу, про що складено протокол № 0510269-1 від 22.06.2010 року.

08.07.2010 року ВДВС затверджено акт № 0510269 від 08.07.2010 про виконання робіт (послуг).

19.07.2010 року проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, яке належить заводу, про що складено протокол № 0510321-2 від 19.07.2010. У звітах оцінювача Весторобського С. В. визначено вартість майна ТОВ "Артемівський завод скловиробів", яке було продане в ході проведення аукціонів з реалізації арештованого майна спеціалізованою торгівельною організацією. 29.11.2010 ВДВС видано акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

Отримані кошти було розподілено на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", відповідно до процедури виконавчого провадження.

Вказані обставини встановлені у постановою Донецького окружного адміністративного суду у адміністративній справі № 2а/0570/6049/2012 від 22.10.2012 (яка набрала законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012).

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2007 за заявою ТОВ "Елітметал" порушено провадження у справі № 23/334-б про банкрутство ТОВ "Артемівський завод скловиробів", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2011 Ceska Exportni Banka a.s. визнано кредитором ТОВ "Артемівський завод скловиробів" на загальну суму 6 913 364,22 євро, що в еквіваленті складає 72 187 558,62 грн., як кредитора першої черги. Кредиторські вимоги Банку ґрунтувались на Кредитному договорі № 21030 від 17.07.2006, Іпотечному договорі від 23.10.2006 (укладеному в забезпечення зобов'язання за Кредитним договором № 21030), за умовами якого боржник передав в іпотеку нерухоме майно - комплекс, який розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Кірова, 2, 36.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Артемівський завод скловиробів", до якого включено також вимоги ВАТ "Державний експортно-імпортний банк", як такі, що забезпечені заставою майна боржника, на загальну суму 112 241 226,74 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 18.08.2011 у справі № 23/334-б ТОВ "Артемівський завод скловиробів" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Лойфера А. Е..

Як стверджує позивач - ліквідатор ТОВ "Артемівський завод скловиробів", останньому в ході ліквідаційної процедури стало відомо, що під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих написів нотаріуса було реалізоване майже все рухоме та нерухоме майно банкрута.

Так, ліквідатор стверджує про спричинення позивачу збитків у розмірі 11663600,00 грн. протиправними діями Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під час здійснення примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.09.2007 № 1490, оскільки здійснена державною виконавчою службою сукупність дій була направлена на звернення стягнення та реалізацію шляхом продажу на прилюдних торгах нерухомого майна, яке в цьому виконавчому написі зазначено не було.

Внаслідок вказаних дій ліквідаційна маса боржника зменшена, в результаті чого не має достатніх коштів та майна для задоволення вимог кредиторів, у тому числі й Ceska Exportni Banka a.s., оскільки в ліквідаційній процедурі задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника відповідно до черговості, встановленої Законом про банкрутство, тобто в визначений Законом порядок.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ліквідатор вважає, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є постанова Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012, якою зокрема, визнано протиправними дії відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження в частині примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.09.2007 року № 1490 шляхом звернення стягнення на майно та реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах майна товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів", яке не зазначене у виконавчому написі нотаріуса від 19.09.2007 року № 1490.

Протиправність дій із здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.09.2007 № 1490 за твердженням ліківідатора, полягає, зокрема, в протиправності дій з реалізації нерухомого майна, яке не було зазначено у вказаному виконавчому написі, а саме: Будівлі заводоуправління, інв. № 1617, Літера Ж, загальною площею 345,40 кв.м; Навісу над папером, інв. № 2914, Літера И, загальною площею 187,6 кв.м.; Будівлі медпункту, інв. № 1629, Літера К, загальною площею 355,2 кв.м.; Будівлі електропідстанції та нового складеного цеху, інв. № 1658, Літера Л, загальною площею 326,40 кв.м.; Складу склотари, інв.. № 1654, Літера 3, загальною площею 1263,7 кв.м.; Будівлі їдальні (електроцеху), інв. № 1644, Літера Е, загальною площею 249,40 кв.м.; Будівлі клубу, інв. № 1647, Літера Д, загальною площею 270,3 кв.м.; Складу матеріалів, інв. № 1619, Літера Г, загальною площею 87,70 кв.м.; Будівлі електропідстанції інв. № 1628, Літера В, загальною площею 165,10 кв.м.; Димової труби інв. № 788, загальною площею 4,05 кв.м.; Димової труби ЦЦС інв. № 790, загальною площею 1,5 кв.м., висотою 36м.; Димова труба інв. № 784, загальною площею 1,0 кв.м., висотою 27,5м.; Нафтовишки НВ/цеху, інв. № 1623, загальною площею 14,50 кв.м.; Будівлі гаражу, інв. № 3597, Літера Е1 Ж1, загальною площею 651,4 кв.м.; Будівлі картонажного цеху (масло цеху), інв. № 1645, Літера Б, загальною площею 1260,80 кв.м.; Будівлі парокотельні № 1, будівлі бані МВЦ, інв. № 1625,1620, Літери Р1 ПІ, загальною шющею-140,50 кв.м.; Будівлі машинованного цеху, інв. № 1624, Літера 01, загальною площею 3280,20 кв.м.; Побутового корпусу МВЦ, інв. .№ 3554, Літера НІ, загальною площею 593,80 кв.м.; Боксу арочного, інв. № 3636, Літера МІ, загальною площею 598,50 кв.м.; Будівлі панельно-металевої, інв. № 1665, Літера И1 К1 ЛІ, загальною площею - 1041,60 кв.м.; Будівлі конюшні, інв.№ 1660, Літера 3, загальною площею 102,50 кв.м.; Будівлі РБЦ, інв.№ 1647, Літера Д1, загальною площею-557,20 кв.м.; Навісу над пилорамою, інв. № 1662, Літера Г1, загальною площею 217,80 кв.м.; Складу готової продукції, інв. № 1618, Літера Б1, загальною площею 793,20 кв.м.; Градирні МВЦ, інв. № 1648, Літера Я, загальною площею 34,8 кв.м.; Насосної перекачки води, інв. № 1651, Літера Ю, загальною площею 44,1 кв.м.; Сторожової будки, інв. № 1664, Літера 3, загальною площею 14,90 кв.м.; Складу ядохімікатів, інв.№ 1663, Літера Щ, загальною площею 43,20 кв.м.; Будівлі нового складського цеху, інв. № 1657, Літера, Щ,Ч, загальною площею 1260,80 кв.м.; Насосної перекачування, інв. № 1643, Літера Ц, загальною площею 14,70 кв.м.; Будівлі парокательної № 2, інв. № 1633, Літера X, загальною площею 46,90 кв.м.; Сховища пального, інв. № 770, Літера Ф, загальною площею 55,8 кв.м.; Будівлі виробництва кольорового скла та обробки ЦЦС, інв. № 1630, 1631, Літера У,Т, загальною площею 1893,60 кв.м.; Будівлі боємийки, інв. 1656, Літера С, загальною площею 98,60 кв.м.; Будки вагової, інв. № 1655, Літера Р, загальною площею 25,00 кв.м.; Градирні цеху склотари, інв. № 789, Літера П, загальною площею 34,80 кв.м.; Навісу над доломітом, інв. № 1659, Літера Н, загальною площею 165,0 кв.м.; Будівлі складу сировинних матеріалів з рампою, інв. № 1639, Літера О, загальною площею 763,20 кв.м.; Будівлі цеху склотари, інв. № 1641, Літера М, загальною площею 3004,20 кв.м.

На підставі звіту з незалежної оцінки майна Д-08/01/14, встановлено, що під час проведення виконавчого провадження з реалізації майна ТОВ "Артемівський завод скловиробів" органами державної виконавчої служби завдано останньому збитків в розмірі 11 663 600,00 грн (округлено).

З огляду на вищевикладене, ліквідатор, посилаючись на положення статей 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, звернувся з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Умовами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012 (яка набрала законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012) визнані протиправними дії відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження в частині примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.09.2007 № 1490 шляхом звернення стягнення на майно та реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів", яке не зазначене у виконавчому написі нотаріуса від 19.09.2007 року № 1490.

При цьому, ухвалюючи таке рішення Донецький окружний адміністративний суд виходив з того, що статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

У виконавчому написі вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж.О. 19.09.2007 за № 1490 чітко зазначено перелік майна, на яке звернуто стягнення із зазначенням заставної вартості кожної одиниці переліченого майна, проте державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, в порушення вимог Законів України "Про виконавче провадження", "Про іпотеку", "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.11.2010, зазначено, що згідно виконавчого напису нотаріусу від 19.09.2007 року за № 1490 звернуто стягнення на комплекс нежилих будівель і споруд, яких не зазначено у виконавчому написі взагалі.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди встановлений постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012 (яка набрала законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012), і в цій частині мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Водночас, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та у постанові Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 зазначено, що суду першої інстанції належало встановити, чи правомірно проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчих документів, а саме реалізації майна боржника на прилюдних торгах, під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду про порушення справи про банкрутство ТОВ "Артемівський завод скловиробів", з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За висновком суду першої інстанції, в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини не підлягають додатковому дослідженню, встановленню та доведенню в межах цієї справи, оскільки у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012 була надана правова оцінка позовним вимогам Чеський Експортний Банк щодо визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, пов'язаних із здійсненням виконавчого провадження та реалізацією майна товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у справі про банкрутство № 23/334-6.

У вказаній постанові Донецький окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо виконання виконавчих написів приватних нотаріусів про звернення стягнення на заставлене майно та подальша реалізація цього майна на торгах після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство заставодавця є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Такий висновок суду був також обґрунтований тим, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові № 21-120а11 від 19.09.2011.

Втім, колегія суддів зазначає, що із моменту порушення справи про банкрутство майно боржника перебуває в особливому правовому режимі, в тому числі і в результаті введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно ст. 11 Закону про банкрутство (в редакції чинній до 19.01.2013) задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2007 за заявою ТОВ "Елітметал" порушено провадження у справі № 23/334-6 про банкрутство ТОВ "Артемівський завод скловиробів", з моменту порушення провадження у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію), зупинено заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

02 квітня 2008 року в газеті "Урядовий кур'єр" опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 23/334-6 про банкрутство ТОВ "Артемівський завод скловиробів".

Отже, державний виконавець в порушення ст. 11 Закону про банкрутство, відкривши 20.09.2007 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, в подальшому вже після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника продовжував вживати заходи з забезпечення його примусового виконання шляхом накладення арештів та забезпечив продаж майна боржника під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

При цьому, належить відхилити доводи відділу ДВС про необізнаність щодо початку судових процедур банкрутства, оскільки 02 квітня 2008 року опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 23/334-6 про банкрутство ТОВ "Артемівський завод скловиробів", про що вказано вище.

Такі неправомірні дії державного виконавця, на переконання колегії суддів, призвели до зменшення ліквідаційної маси боржника, відповідно і до неможливості задоволення вимог кредиторів - як основної мети ліквідаційної процедури у справі про банкрутство.

Щодо факту наявності шкоди та її розміру слід зазначити наступне.

За приписами статті 1 Закону про банкрутство (у редакції чинній до 19.01.2013) банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури. Вказаною статтею передбачено, що ліквідацією є припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Згідно частини 1 статті 22 Закону про банкрутство (у редакції чинній до 19.01.2013) у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Постановою Господарського суду міста Києва від 18.08.2011 у справі №23/334-б ТОВ "Артемівський завод скловиробів" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Лойфера А. Е.

Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя (частини 1, 2 статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013).

Матеріалами справи підтверджено, що спірне нерухоме майно в кількості 56 інвентарних одиниць було реалізоване з прилюдних торгів за ціною 418 627,13 грн., як то зазначено в акті державного виконавця від 22.11.2010 про реалізацію предмета іпотеки при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 1490 від 19.09.2007. Вказаний акт був скасований постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012, проте факт скасування акту не спростовує вказаної у ньому суми грошових коштів отриманих внаслідок реалізації спірного нерухомого майна.

Українською універсальною біржею було виготовлено Звіт з незалежної оцінки майна Д-08/01/14, в якому визначено ринкову вартість нерухомого майна Заводу станом на 22.06.2010, яке було реалізоване під час примусового виконання виконавчих написів. Ринкова вартість такого майна, за даними оцінки, склала 12 082 227,00 грн.

Звітом з незалежної оцінки майна Д-08/01/14 встановлено, що обсяги реалізації майна за протоколами торговельних організацій в розмірі 3 153 200 грн. відрізняються від обсягів отриманих фактично коштів в розмірі 2 411 591,13 грн. За результатами аналізу документів виконавчого провадження визначено, що обсяги майна, переданого покупцеві за актами приймання-передачі майна та Свідоцтв про право власності в розмірі 2 633 827,13 грн. відрізняється від обсягів отриманих фактично коштів в розмірі 2 411 591,13 грн.

Експертом при здійсненні оцінки, проведено ідентифікацію майна, за яке отримані грошові кошти. Таким майном (об'єктом оцінки), щодо якого експертом виконано розрахунок вартості, станом на 22.06.2010 є комплекс нерухомого майна в кількості 56 інвентарних одиниць.

З огляду на викладене, звітом з незалежної оцінки майна Д-08/01/14 встановлено, що під час проведення виконавчого провадження, Заводу було завдано шкоди 11 663 600 грн.

При цьому, розмір шкоди дорівнює різниці між сумами оціненої ринкової вартості спірного майна станом на день прилюдних торгів та фактичною сумою реалізації.

За приписами статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оціночна діяльність може здійснюватися у таких формах, зокрема, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено,що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Таким чином, з метою усунення сумнівів щодо об'єктивності здійсненої оцінки майна та завданих збитків Завод надав суду рецензією від 12.09.2014, загальним висновком якої визначено: "Звіт з незалежної оцінки майна Д-08/01/14, реальні збитки, заподіяні заставним кредиторам третіми особами під час процедури банкрутства ТОВ "Артемівський завод скловиробів" повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна".

Враховуючи, що спірне нерухоме майно в кількості 56 інвентарних одиниць було реалізоване за ціною, що значно відрізняється від ринкової вартості вказаного майна у бік зменшення, а також той факт, що грошові кошти від реалізації спірного майна були скеровані на вимогу та на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", належить погодитись з висновком суду першої інстанції, що мала місце зміна майнового стану Заводу в бік зменшення та останньому, як власнику спірного майна було завдано шкоду, розмір якої дорівнює різниці між ринковою вартістю майна та фактично отриманою сумою грошових коштів, тобто в розмірі 11 663 599,87 грн.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначив, що "розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини".

Причинний зв'язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов'язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв'язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об'єктивний причинний зв'язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об'єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв'язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 920/316/17 від 08.05.2018 та № 920/31/18 від 21.12.2018.

Як було зазначено вище, у виконавчому написі вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж.О. 19.09.2007 за № 1490 чітко зазначено перелік майна, на яке звернуто стягнення із зазначенням заставної вартості кожної одиниці переліченого майна, проте державний виконавець, в порушення вимог Законів України "Про виконавче провадження", "Про іпотеку", "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" склав акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.11.2010 із зазначенням у ньому, що згідно виконавчого напису нотаріусу від 19.09.2007 за № 1490 звернуто стягнення на комплекс нежилих будівель і споруд, яких не зазначено у виконавчому написі взагалі.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що саме неправомірне здійснення опису майна згідно виконавчого напису № 1490 від 19.09.2007, якого не було вказаному в ньому та передача такого майна на реалізацію державним виконавцем призвело до зміни майнового стану боржника в бік зменшення, що у подальшому призвело до завдання шкоди останньому.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи Міністерства та відділу ДВС про те, що оцінка та реалізація спірного майна не здійснюється державним виконавцем, а тому в його діях відсутній склад цивільного правопорушення, оскільки діям суб'єкта оціночної діяльності та спеціалізованої організації з організації торгів передують обов'язкові дії державного виконавця, який в свою чергу повинен діяти із дотриманням норм чинного законодавства, чого останнім вчинено не було, як то встановлено у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012.

Суд відхиляє доводи АТ "Укрексімбанк", покладені в основу заперечень проти позову з підстав того, що предметом розгляду цього спору є встановлення наявності підстав деліктної відповідальності, передбаченої приписами статті 1173, 1174 ЦК України. Як встановлено судом вище, законодавець пов'язує можливість притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди із необхідною наявністю фактів неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, шкоди та причинного зв'язку між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. При цьому норми чинного законодавства не передбачають імперативних норм щодо необхідності визнання неправомірною або скасування самої процедури, при виконанні або реалізації якої були вчинені ті чи інші неправомірні дії органу чи його посадових або службових осіб. У даному випадку в межах розгляду цього спору, законодавець не зобов'язує суд встановлювати наявність чи відсутність підстав для скасування прилюдних торгів, які відбулись 22.06.2010 та 19.07.2010. Крім того, факт того, що прилюдні торги 22.06.2010 та 19.07.2010 не скасовані та відбулись відповідно до чинного законодавства, про що вказано у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012, не виключає та не спростовує встановлений судом факт протиправних дій відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, пов'язаних із здійсненням виконавчого провадження в частині примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.09.2007 року № 1490 шляхом звернення стягнення на майно та реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах майна Заводу, яке не зазначене у виконавчому написі нотаріуса від 19.09.2007 року № 1490. При цьому, саме по собі часткове задоволення адміністративного позову в межах справи № 2а/0570/6049/2012 не є у прямій залежності із відсутністю встановленого факту протиправних дій відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, з врахуванням наведених норм права, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011).

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка, зокрема, передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Водночас, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів влади, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в справі № 907/769/17 від 26.07.2018.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів погоджуючись з місцевим господарським судом, вважає, що боржник належними та допустимими доказами довів наявність всіх складових цивільного правопорушення в діях Бахмутського відділу ДВС, з якими законодавець пов'язує можливість застосування приписів статті 1173 Цивільного Кодексу України, оскільки факт неправомірності дій державного виконавця встановлений постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2012 у справі № 2а/0570/6049/2012, Заводу, як власнику майна, було завдано шкоду в розмірі 11663599,87 грн., причинно-наслідковий зв'язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що саме державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.11.2010 на підставі якого звернуто стягнення на комплекс нежилих будівель і споруд, частина яких не зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 19.09.2007 за № 1490, а виконавчі дії неправомірно були вчинені в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

За приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Водночас згідно статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13).

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Як встановлено судом вище, предметом спору у межах цієї справи відшкодування шкоди Заводу, завданої незаконними діями ВДВС. При цьому, як зазначалось, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є, зокрема, факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, які мають підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

З викладеного слідує, що відсутність відповідного рішення суду унеможливлює звернення із позовом до суду в порядку статті 1173, 1174 ЦК України.

Так, у межах цього спору рішення суду, яким були встановлені факти неправомірних дій ВДВС слід вважати постанову Донецького окружного адміністративного суду в справі № 2а/0570/6049/2012 від 22.10.2012 (яка набрала законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012).

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що Завод не пропустив трирічний строк на звернення із даним позовом до суду, оскільки такий строк сплив 06.12.2015, у той час як із позовом ліквідатор звернувся 14.10.2014, що підтверджується відтиском штемпеля вхідної кореспонденції Господарського суду Запорізької області на титульному аркуші позовної заяви, а відтак колегія суддів вважає, що порушене право підлягає захисту судом, а заява АТ "Укрексімбанк" про застосування наслідків спливу позовної давності - відхиленню.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржників, викладені у апеляційних скаргах не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржників в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Харкові, Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 908/4057/14 (в межах справи № 23/334-б) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

В.О. Пантелієнко