РІШЕННЯ

02 квітня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/131/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Сидорук А.М.

при секретарі судового засідання: Шмир А.І.

Розглянув справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 01601, м.Київ, бульвар Т.Шевченка,18, в особі Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" 46001, м.Тернопіль, вул. Чорновола,4

до відповідача: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, 46002, м.Тернопіль, вул.Лисенка,8

про стягнення заборгованості в сумі 140 887 грн. 54 коп.

За участю представників сторін від:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

Суть справи: Позивач - Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Тернопільської філії ПАТ Укртелеком звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №10-12/03 від 21.02.2019 р. (Вх.№159 від 27.02.2019 р.) до відповідача - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради 46002, м.Тернопіль, вул.Лисенка,8, ідентифікаційний номер 03195636 про стягнення 140 887 грн. 54 коп. заборгованості по витратах, понесених у листопаді - грудені 2018 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на невиконання відповідачем норм чинного законодавства щодо відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах окремим категоріям громадян.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.04.2019 року.

19.03.2019 року від Управління соціальної політики Тернопільської міської ради надійшов відзив на позовну заяву № 638/13/03 від 18.03.2019 року, в якому відповідач повідомив, що позову не визнає, з огляду на таке:

Згідно п.1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до положень ч.2 ст.95 Конституції України зазначено, що виключно Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно ч.4 ст.48 Бюджетного кодексу України визначено, що зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства.

Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України передбачено, що принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначенні бюджетними призначеннями.

Законами України Про Державний бюджет на 2017 рік та Про Державний бюджет на 2018 рік не передбачено субвенції з державного бюджету на надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг звязку.

Своїм листом від 21.03.2008 року № 21-7/2008 Верховний Суд України визначає, що Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік має спеціальні норми, які мають перевагу перед загальними нормами. Як свідчить судова практика спеціальними нормами є Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

На 2017-2018 роки Управління не визнане головним розпорядником коштів місцевого бюджету по відшкодуванню послуг звязку пільговим категоріям населення міста Тернополя.

Розпорядником коштів місцевого бюджету міста Тернополя є Тернопільська міська рада, відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та Бюджетного кодексу України.

В ч.2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.04.2019 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від Управління соціальної політики Тернопільської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. а саме копії звіту від 17 грудня 2018 року за листопад 2018 року; копії звіту від 09.01.2019 року за грудень 2018 року, докази надсилання клопотання з додатками ТФ ПАТ "Укртелеком".

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Тернопільської філії ПАТ Укртелеком звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №10-12/03 від 21.02.2019 р. (Вх.№159 від 27.02.2019 р.) до відповідача - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, 46002, м.Тернопіль, вул.Лисенка,8 , ідентифікаційний номер 03195636 про стягнення 140 887 грн. 54 коп. заборгованості по витратах, понесених у листопаді-грудні 2018 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Укртелеком" протягом листопада - грудня 2018 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Тернополя, на виконання законодавчих вказівок, що містяться у Законах України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р. (далі - Правила) визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що пільги щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Так, згідно ст. 91 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, п. 2 Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку №256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг, наданих громадянам м.Тернополя є Управління соціальної політики Тернопільської міськї ради, а тому, на підставі зазначених норм закону та положень Постанови та Порядку №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку ).

Як вбачається з матеріалів справи, за листопад - грудень 2018 року Тернопільською філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" були надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м.Тернополя на суму 140 887 грн. 54 коп.

Факт надання цих послуг Тернопільською філією ПАТ "Укртелеком" та фактичне споживання їх відповідними категоріями населення, підтверджується Розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг громадянам за листопад - грудень 2018 року всього на суму 140 887 грн. 54 коп.

Згідно п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 р., підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

На виконання вищезазначених вимог позивач направляв відповідачу, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні звіти, що підтверджується супровідними листами, які знаходяться в матеріалах справи (від 14.12.2018 №06/2-11-391, від09.01.2019 №06/2-11-414).

При цьому суд зазначає, що за наведеним вище законодавством та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117, Управління соціального захисту населення є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічні положення містяться в ст. 193 ГК України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації та захисту, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним в цьому законодавстві особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків із постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України зазначив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - Відповідач у справі, в силу закону, має відшкодувати Позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

Викладені вище висновки відповідають правовим позиціям ОСОБА_3 Верховного Суду, які наведені у постановах від 17.04.2018 у справі №911/4249/16, від 10.04.2018 у справі №927/291/17 та від 23.04.2011 у справі №906/621/17.

Відповідно до вимог ст.ст. 78,79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши докази, подані сторонами в обгрунтування своїх вимог та заперечень, господарський суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком про стягнення з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради заборгованості по витратах, понесених за період листопад-грудень 2018 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах - обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123,129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради 46002 м.Тернопіль, вул.Лисенка,8, ідентифікаційний код 03195636 на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 01601, м.Київ, бульвар Т.Шевченка,18, ідентифікаційний код 21560766 в особі Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" 46001, м.Тернопіль, вул. Чорновола,4, ідентифікаційний код 01188052 140 887 грн. 54 коп. заборгованості по витратах, понесених у листопаді-грудні 2018 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 2 113 грн. 31 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 05.04.19.

Суддя А.М. Сидорук