Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/59/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, будинок 27 Т; адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Прорізна, будинок 8; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (35810, Рівненська область, Острозький район, село Тесів, )

про стягнення заборгованості в сумі 665 000,00 грн.

За участі представника відповідача - Адамович Є.В. (угода-доручення від 18.03.2019 р.).

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. (далі - Банк, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (далі - Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012 в сумі 665 000 грн 00 коп. заборгованості за процентами за період з 01.08.2016 по 13.08.2016.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012 відповідачу був наданий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 70 000 000 грн. 00 коп. (з урахуванням Договору про внесення змін від 06.09.2012) у строк до 27 березня 2013 року із сплатою 19% річних (в подальшому у зв'язку з укладенням Договорів про внесення змін процентна ставка за різні періоди становила 19% річних, 35% річних, 28% річних та 25% річних), однак у зв'язку із простроченням здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами у Товариства виникла заборгованість в загальному розмірі 216 601 008 грн 83 коп. Однак, враховуючи значну заборгованість Товариства за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012 позивач вирішив скористатись своїм правом кредитора та стягнути в рахунок часткового погашення заборгованості за відсотками в розмірі 665 000,00 грн за період з 01.08.2016 по 13.08.2016.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розгляд справи призначено у підготовчому засіданні на 21 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року розгляд справи відкладено у підготовчому засіданні на 05 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 19 березня 2019 року.

19.03.2019 відповідачем подано до суду клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі. Вказане клопотання відповідача не підлягає до задоволення, оскільки останнє подане після закриття підготовчого провадження у справі, а питання про призначення експертизи вирішується судом у підготовчому провадженні відповідно до статті 182 ГПК України. Ухвалою підготовчого провадження від 05.03.2019 суд встановив, що всі питання зазначені у п.2 ст. 182 ГПК України вирішені, відтак підстави для призначення судової економічної експертизи як з ініціативи учасника справи так і з ініціативи суду відсутні.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.03.2019 клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та доказів до нього задоволено. Встановлено відповідачу додатковий строк для подачі відзиву на позов до 26.03.2019. Розгляд справи відкладено на 05.04.2019.

22.03.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву Товариство вказало, що не визнає позовні вимоги, оскільки:

- до позовної заяви позивача не додано обґрунтований розрахунок ціни позову, а безпосередньо в позовній заяві позивач зазначає суми заборгованості, щодо яких уже прийнято рішення Господарським судом Рівненської області;

- в підтвердження позовних вимог позивач долучив до позовної заяви лише копії кредитного договору та вибіркових додатків до нього, в той час, як вважає відповідач, Банк не долучив доказу, який би підтверджував факт надання позичальнику кредитних коштів, дату видачі кредитних коштів та їх суму;

- у тексті позовної заяви позивач послався на ряд договорів про внесення змін до кредитного договору, копії яких до матеріалів справи не долучені з мотивів визнання їх нікчемними самим Банком. Разом з тим, розрахунок заборгованості проведений без врахування умов нікчемних, на переконання Банку, договорів про внесення змін. Тому Товариство вважає, що позивач належним чином не підтвердив розмір заборгованості відповідача за той період, за який Банк просить стягнути кошти, оскільки безпідставно посилається на нікчемність вказаних правочинів;

- вказує, що кошти, сплачені відповідачем в рамках кредитного договору, зараховувались Банком в самостійно вибраній ним черговості в погашення відсотків за кредитом, тіла кредиту, комісій тощо.

Відповідачем до відзиву долучені засвідчені копії договорів про внесення змін до кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012 від: 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014.

04.04.2019 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого Банк посилався на безпідставність заперечень відповідача, просив позов задоволити в повному обсязі, при цьому вказав, що:

- Банк на підтвердження заборгованості за користування кредитом надав цілком обґрунтований, деталізований розрахунок заборгованості для об'єктивного вирішення справи та діючий кредитний договір, що є основними доказами існування заборгованості;

- факт порушення зобов'язань за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012 встановлений рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/900/16, яке по теперішній час не виконується відповідачем;

- обґрунтовано заявив суму стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012, не врахувавши зміни внесені договорами про внесення змін від: 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, з підстав зазначених в позовній заяві, та враховуючи, що відповідач в судовому порядку не оскаржував повідомлення про нікчемність, тим самим погодившись із їх нікчемністю.

В судове засідання 05 квітня 2019 року позивач не з'явився, про дату, час і місце даного засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідного поштового відправлення № 311.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами без участі представника позивача, який не повідомив про причини неявки.

Відповідач у судовому засіданні 05.04.2019 заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 133-2012 (далі - Кредитний договір, Договір) (а.с. 8-16).

За умовами п. 1.1. Договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 50 000 000 грн. 00 коп. (далі - кредит), а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим Договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Кредит надано строком по 27 березня 2013 року, за користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 19% річних.

Судом встановлено, що між Банком та Товариством були укладені договори про внесення змін до Кредитного договору:

1. Договір про внесення змін №1 від 06.09.2012, умовами якого погоджено новий ліміт поновлюваної кредитної лінії встановлений відповідно до п. 1.1 Договору - 70 000 000,00 грн.

2. Договір про внесення змін №2 від 28.12.2012, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом з 28.03.2012 по 30.11.2012 складає 19% річних, з 01.12.2012 - 35% річних.

3. Договір про внесення змін №3 від 19.02.2013, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.01.2013 по 31.01.2013 Позичальник сплачує в строк до 14.03.2013.

4. Договір про внесення змін №4 від 28.02.2013, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом з 28.03.2012 по 30.11.2012 складає 19% річних, з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 35% річних, з 01.01.2013 - 28% річних.

5. Договір про внесення змін №5 від 26.03.2014, умовами якого внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.03.2014 року включно.".

6. Договір про внесення змін №6 від 15.04.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.05.2013.

7. Договір про внесення змін №7 від 15.05.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.03.2013 року по 30.04.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.06.2013.

8. Договір про внесення змін №8 від 18.06.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.07.2013.

9. Договір про внесення змін №9 від 16.07.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2013 року по 30.06.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.08.2013.

10. Договір про внесення змін №10 від 31.07.2013, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом з 28.03.2012 по 30.11.2012 складає 19% річних, з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 35% річних, з 01.01.2013 по 30.06.2013 - 28% річних, а з 01.07.2013 - 25% річних.

11. Договір про внесення змін №11 від 15.08.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.09.2013.

12. Договір про внесення змін №12 від 16.09.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2013 року по 31.08.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.10.2013.

13. Договір про внесення змін №13 від 15.10.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.08.2013 року по 30.09.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.11.2013.

14. Договір про внесення змін від 15.11.2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року Позичальник сплачує в строк до 15.12.2013.

15. Договір про внесення змін від 17.02.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.03.2014.

16. Договір про внесення змін від 27.02.2014, умовами якого внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.04.2015 року включно.".

17. Договір про внесення змін від 17.03.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.04.2014.

18. Договір про внесення змін від 30 квітня 2014 року, умовами якого внесено зміни до пункту 1.2., а саме: "Процентна ставка за користування Кредитом починаючи з 01.11.2014 року - 10% річних.". Також внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.04.2020 року включно.".

19. Договір про внесення змін від 15.05.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.06.2014.

20. Договір про внесення змін від 16.06.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.07.2014.

21. Договір про внесення змін від 15.07.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.08.2014.

22. Договір про внесення змін від 12.08.2014, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом з 28.03.2012 по 30.11.2012 складає 19% річних, з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 35% річних, з 01.01.2013 по 30.06.2013 - 28% річних, з 01.07.2013 по 31.08.2014 - 25% річних, а з 01.09.2014 - 16,1% річних.

23. Договір про внесення змін від 15.08.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 року по 31.07.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.09.2014.

24. Договір про внесення змін від 15.09.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.10.2014.

25. Договір про внесення змін від 15.10.2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15.11.2014.

Відповідно п. 5.3 Кредитного договору, кредит надається за цільовим призначенням шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, або шляхом оплати наданих Позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. Договору; проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт; проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за Кредитом протягом всього строку користування Кредитом. День видачі та день погашення Кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту; день погашення Кредиту не враховується). Проценти за користування кредитом Позичальник сплачує щомісяця на рахунок № 105, не пізніше 15 (п'ятнадцятого) календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту. Процентна ставка за Кредитом може бути змінена Кредитором у випадках та в порядку, що передбачені статтею 3 цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, кошти по Кредиту надаються за Заявками Позичальника на одержання коштів (за формою, що викладена в Додатку 1 до цього Договору), після їхнього акцепту Банком. Зобов'язання Банку по кредитуванню в рамках даного Договору визначаються сумою акцептованої Заявки і виникають у момент акцепту Заявки. Сума зобов'язань Позичальника по Кредиту може збільшуватись при акцепті Банком наступних Заявок, не перевищуючи при цьому максимальної суми ліміту, що передбачені в п. 1.1.

Згідно порядку погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором сторони погодили, що заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається Позичальником до дати, вказаної у п. 1.3., на рахунок № 105. Проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником на користь Кредитора на умовах, визначених цим Договором. Цим Договором Позичальник доручає Кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку Позичальника № 0128, а також будь-яких інших рахунків Позичальника, що відкриті та/або будуть відкриті в ПАТ "ВіЕйБі Банк", будь-яких сум, належних до сплати за цим Договором, в тому числі в рахунок погашення суми Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором. Таке договірне списання може здійснюватися Кредитором на підставі цього Договору будь-яку кількість разів до повного погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. У разі відсутності або недостатності у Позичальника коштів в необхідній валюті для повернення Кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором, Позичальник, надаючи Кредитору право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Позичальника, також без подання заявки доручає Кредитору здійснити купівлю/продаж/обмін списаних коштів з метою отримання необхідної валюти, у тому числі на Міжбанківському Валютному Ринку України (списання здійснюється Кредитором в розмірі, еквівалентному сумі зобов'язань Позичальника за цим Договором з врахуванням витрат, пов'язаних з купівлею/обміном/продажем іноземної валюти) та направити кошти на погашення заборгованості за Договором (п. п. 6.1 - 6.3 Кредитного договору).

Пунктом 6.10 Кредитного договору визначено, що комісії, пені та штрафи за цим Договором розраховуються з використання валюти кредиту та з метою сплати її еквіваленту в національній валюті України. Сплата пені та штрафів на користь кредитора - резидента України (у т.ч. нового кредитора, якому ПАТ "ВіЕйБі Банк" відступив права вимоги за цим Договором) здійснюється Позичальником в національній валюті України по офіційному курсу Національного банку України на день сплати. Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора - нерезидента України (у випадку відступлення "ВіЕйБі Банк" прав вимоги за цим Договором нерезиденту України) здійснюється в валюті за вказівкою Нового кредитора.

Як вбачається з позовної заяви Банку, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" у відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договори про внесення змін від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014 та 15.10.2014 визнано нікчемними і про їх нікчемність було повідомлено відповідача.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на один рік, а саме з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк", провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2018 року № 474 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк", провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки з 20.03.2018 року до 19.03.2020 року включно.

Під час ліквідації Фонд має повне і виняткове право управляти Банком відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 року, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту приписів ст.ст. 37-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З метою виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів) уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію в неплатоспроможному банку, якій делеговані відповідні повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та встановлення механізму, послідовності дій і критеріїв обмеження здійснення неплатоспроможним банком банківських операцій розроблено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі - Порядок), що затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 року № 826, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 за № 863/28993.

Згідно п. 2 розділу I даного Порядку протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (утому числі договорів), що є нікчемними.

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення факту шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (п. 3 Розділ II Порядку).

Згідно п. 7 Розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом (актами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити: інформацію щодо складу Комісії; перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб); інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт перевірки повинен бути складений не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

Відповідно до п.8 розділу II Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби правоохоронні органи. У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Розділом III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення передбачено наслідки прийняття Уповноваженою особою Фонду рішення про фіксацію виявлених фактів нікчемності правочинів (договорів).

Так, згідно п. 2 Розділу III даного Порядку уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити необхідних заходів щодо відповідних правочинів (договорів), що є нікчемними, з метою приведення фінансового стану банку за зобов'язаннями за ними у первісний стан.

Крім того, згідно п. 3 Розділу III зазначеного вище Порядку Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими правочинами (договорами), вчиняє інші дії щодо застосування наслідків нікчемності, а також щодо відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Однак, як встановлено судом, протягом розгляду справи, позивачем до матеріалів справи не були долучені будь-які письмові докази, як то протокол засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк" чи інші письмові докази, які свідчили би про прийняття уповноваженою особою Фонду рішення щодо визнання договорів про внесення змін до Кредитного договору від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014 та 15.10.2014 нікчемними у встановленому законом порядку та про належне повідомлення відповідача про результати розгляду договорів на предмет їх нікчемності.

Крім того, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними, оскільки правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, позивачем, на вимогу приписів п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не обґрунтовано та не доведено, в чому саме полягає нікчемність вищевказаних договорів про внесення змін від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014 та 15.10.2014, як то отримання відповідачем переваг чи пільг за визнаними позивачем нікчемними договорами та чи такі переваги (пільги) мали місце по відношенню до інших клієнтів ПАТ "ВіЕйБі Банк", тощо.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

В свою чергу, у статті 53 Закону України "Про банки і банківську діяльність" констатується, що банкам забороняється укладати договори з метою обмеження конкуренції та монополізації умов надання кредитів, інших банківських послуг, встановлення процентних ставок та комісійної винагороди. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку. Банку забороняється вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

Тобто, враховуючи вказані норми Закону України "Про банки і банківську діяльність" слід зазначити, що Договори про внесення змін до Кредитного договору про нікчемність яких заявляє позивач, слід вважати такими, що не суперечать встановленим принципам та умовам забезпечення конкуренції у банківській системі, оскільки, вони не є безпроцентними чи такими, де процентна ставка встановлена нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Таким чином, докази нікчемності Договорів про внесення змін до Кредитного договору в матеріалах справи відсутні, так само як відсутні докази оспорювання чи визнання судом зазначених договорів недійсними.

З огляду на вищевикладене, Договори про внесення змін до Кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012, а саме від: 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014 та 15.10.2014 є такими, щодо яких діє презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України.

На підставі зазначеного вище, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору, з метою об'єктивного встановлення всіх обставин у справі, необхідно враховувати всі Додаткові договори про внесення змін до укладеного Кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012.

Доводи позивача про обґрунтованість позовних вимог, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012, без врахування умов договорів про внесення змін від: 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, спростовуються вищевикладеними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст Кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012, а також положення цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що цивільні відносини між сторонами за своїми правовими ознаками є кредитними правовідносинами, особливості, права та обов'язки за якими регулюються нормами ст. ст. 1049-1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. Договору.

Як зазначив позивач в позовній заяві, що Товариством постійно допускалися прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2018 року складає 216 601 008,83 грн, з яких:

- 70 000 000,00 грн - заборгованість за кредитом;

- 71 204 191,88 грн - заборгованість за процентами;

- 12 366 027,40 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

- 11 549 224,98 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 6 305 753,42 грн - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту;

- 3 912 625,20 грн - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів;

- 25 647 287,15 грн - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту;

- 15 615 898,80 грн - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Враховуючи значну заборгованість за Кредитним договором Банк просить стягнути в рахунок часткового погашення заборгованості відсотки в розмірі 665 000,00 грн за період з 01.08.2016 року по 13.08.2016 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За нормами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З пояснень відповідача наведених у відзиві вбачається, що в позовній заяві позивач зазначає суми заборгованості, щодо яких уже прийнято рішення Господарським судом Рівненської області.

Так, судом встановлено, що Господарським судом Рівненської області розглядалась справа №918/900/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 133-2012 від 28.03.2012 в розмірі 175 448 892, 80 грн, з яких: 70 000 000, 00 грн. заборгованість за кредитом, 29 083 935,71 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 757 195, 56 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 14 445 628, 42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 5 492 241, 67 грн. 3% річних та 51 669 891, 44 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів та кредиту.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Рівненської області №918/900/16 від 09.08.2018 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за Кредитним договором № 133-2012 від 28.03.2012 року у загальному розмірі 19 749 452, 12 грн. з яких: сума заборгованості за процентами - 15 865 625, 93 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530 379, 71 грн.; сума заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338 087, 87 грн.; сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів - 1 015 358, 61 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" в дохід Державного бюджету України 206 700, 00 грн. судового збору.

Як встановлено судом при розгляді справи №918/900/16 на виконання умов Кредитного договору Банком було перераховано на рахунок Товариства кредитні кошти у розмірі 70 000 000,00 грн, що підтверджується копіями виписок з особового рахунку останнього та меморіальними ордерами Банку на перерахунок кредитних коштів Позичальнику.

Крім того, судом при розгляді справи №918/900/16 встановлені такі обставини:

- заборгованість Відповідача за процентами станом на 04.07.2016 року з врахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року складає 15 865 625, 93 грн;

- розмір пені, відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату Відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 04.07.2016 року з врахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору №133-2012 від 28.03.2012 року складає: сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 530 379, 71 грн, сума 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 338 087, 87 грн, сума інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів - 1 015 358, 61 грн.

Вищевказані факти, встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/900/19 спростовують твердження відповідача наведені у відзиві про те, що позивач не підтвердив факт надання позичальнику кредитних коштів, дату видачі кредитних коштів та їх суму. В той же час, правомірним є посилання позивача у відповіді на відзив, на те, що Банк на підтвердження заборгованості за користування кредитом надав розрахунок заборгованості та діючий кредитний договір, що є основними доказами існування заборгованості, а факт порушення зобов'язань за кредитним договором від 28 березня 2012 року № 133-2012 встановлений рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/900/16.

Доводи відповідача, про те, що до позовної заяви не додано обґрунтований розрахунок ціни позову, спростовується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 32-49), який позивач надає на підтвердження заявлених вимог.

Однак, зважаючи на вищевикладене, суд, прийнявши до уваги чинність Договорів про внесення змін до Кредитного договору від 28 березня 2012 року № 133-2012, а саме від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014 та 15.10.2014, здійснив власний розрахунок процентів за користування кредитом, про стягнення яких звернувся позивач, та встановив, що за період з 01.08.2016 по 13.08.2016 правомірно буде стягнути з Товариства на користь Банку 248 633,88 грн процентів за користування кредитом (70 000 000,00 х 10%/366 х 13). В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Твердження Товариства про те, що кошти, сплачені відповідачем в рамках кредитного договору, зараховувались Банком в самостійно вибраній ним черговості в погашення відсотків за кредитом, тіла кредиту, комісій тощо, відхиляються судом, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів погашення заборгованості, про стягнення якої просить позивач.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за Кредитним договором за період з 01.08.2016 року по 13.08.2016 року, а саме в сумі 248 633,88 грн.

Витрати по сплаті судового збору згідно статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" про стягнення заборгованості в сумі 665 000,00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (35810, Рівненська область, Острозький район, село Тесів, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 27 Т; ) 248 633 (двісті сорок вісім тисяч шістсот тридцять три) грн 88 коп. заборгованості за відсотками та 3 729 (три тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн 51 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 416 366 грн 12 коп. заборгованості за відсотками відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2019.

Суддя І.О. Пашкевич