ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. м. Львів Справа №907/320/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.І. Матущака,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: прокурора Рогожнікової Н.Б. (посвідчення №047917 від 13.09.2017);

відповідачів: не зявилися (належно повідомлені),

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Закарпатської області від 02.01.2019 №05/2-804-18вих-19

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2018, повний текст рішення складено 14.12.2018,

у справі № 907/320/18 (суддя Ушак І.Г.)

за позовом: керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави , м. Ужгород

до відповідача 1: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

відповідача 2: Приватного підприємства АКО-2005, м. Ужгород

про визнання незаконними та скасування рішення Ужгородської міської ради від 17.03.2006 №921 Про попереднє погодження земельної ділянки для розміщення і будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській; пункту 1.37 рішення Ужгородської міської ради від 22.03.2006 №926 Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок; пункту 1.8 рішення Ужгородської міської ради від 31.05.2013 №926 Про поновлення договорів оренди земельних ділянок; та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006 б/н із змінами і доповненнями, укладеного Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та Приватним підприємством АКО-2005,

В С Т А Н О В И В:

03.05.2018 керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, том 1,а.с. 142-143) в інтересах держави до Ужгородської міської ради та ПП «Ако-2005» про визнання незаконними і скасування рішення Ужгородської міської ради від 17.03.2006 №921 Про попереднє погодження земельної ділянки для розміщення і будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській, пункту 1.37 рішення Ужгородської міської ради від 22.03.2006 №926 Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок, пункту 1.8 рішення Ужгородської міської ради від 31.05.2013 №926 Про поновлення договорів оренди земельних ділянок; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006 б/н із змінами і доповненнями, укладеного Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ПП АКО-2005, за яким земельну ділянку площею 0, 0154га за кадастровим номером :12:001:0017 у м. Ужгород по вул. Мукачівській передано в оренду ПП АКО-2005 для будівництва торгово-офісного центру.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за наслідками вивчення Ужгородською місцевою прокуратурою матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства Ужгородською міською радою під час виділення та передачі у користування ПП «АКО-2005» земельної ділянки за кадастровим номером :12:001:0017 для будівництва торгово-офісних приміщень, яка проведена Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області та оформлена актом від 24.11.2017 №16.3-02/116, встановлено, що рішенням Ужгородської міської ради від 17.03.2006 №921 затверджено матеріали попереднього погодження земельної ділянки та погоджено ПП «АКО-2005» вибір місця розташування земельної ділянки для розміщення і будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській, зобовязано ПП «АКО-2005» виготовити проект відведення земельної ділянки для розміщення і будівництва торгово-офісних приміщень. На підставі цього рішення та погодженого Ужгородським міським відділом земельних ресурсів завдання на виконання робіт від 20.03.2006 було розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у користування. Рішенням міської ради від 22.03.2006 №926Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок вказану земельну ділянку надано в оренду строком на 7 років для будівництва торгово-офісних приміщень, на виконання якого 24.03.2006 Ужгородська міська рада та ПП «АКО-2005» уклали договір оренди земельної ділянки площею 0,0154га. У 2016 році додатковою угодою договір оренди викладено у новій редакції, за умовами якого сторони встановили строк оренди до 31.05.2020.

Прокурор вказує, що земельна ділянка була передана в оренду для будівництва торгово-офісних приміщень з порушенням вимог ст.ст. 39 та 51 ЗК України, ст. ст.17 , 21 ЗУ «Про основи містобудування», ст. ст. 3,11 ЗУ «Про планування і забудову територій», оскільки відповідно до генерального плану м. Ужгорода, чинного на момент передачі земельної ділянки, ця земельна ділянка віднесена до земель зелених насаджень загального користування та згідно з ст. 51 ЗК України належить до земель рекреаційного призначення, на яких забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню її за призначенням. Передача земельної ділянки в оренду суперечить містобудівній документації генеральному плану м. Ужгорода, яким не передбачено такого будівництва на цій земельній ділянці. У висновку експертизи Закарпатського головного управління земельних ресурсів від 22.03.2006 №1044, який міститься в проекті землеустрою спірної земельної ділянки, викладено зауваження та пропозиції до обєкту експертизи (дооформлення титульної сторінки, пояснювальної записки, плану меж зон обмежень, завірення генплану, відсутність матеріалів попереднього погодження, уточнення складу угідь, за рахунок яких відводиться земельна ділянка). У звязку з відсутністю відомостей (відмітки) про усунення цих недоліків, прокурор вказує про порушення ст. 9 ЗУ «Про Державну експертизу землевпорядної документації» під час передачі в користування земельної ділянки, що тягне за собою скасування таких рішень та визнання недійсними правочинів, укладених на їх підставі. Зазначає, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділена повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про оскарження рішень міської ради, в той час як прокуратура наділена такими повноваженнями з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі згідно з ст. 53 ГПК України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Крім того, вказує, що про порушення вимог земельного законодавства прокурор дізнався лише 18.12.2017 в день отримання матеріалів перевірки від ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, тому вважає, що позов заявлений в межах строку позовної давності.

Ужгородська міська рада (відповідач1) та ПП «АКО-2005»( відповідач 2) у відзивах на позов просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на пропуск позовної давності (том 1,а.с. 122-131, а.с. 157-161).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2018 у справі № 907/320/18 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване ст. 13 Конституції України, ст.ст. 18, 19, 38,39, 50,51,52 ЗК України, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. 10 ЗУ «Про планування і забудову територій».

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка за кадастровим номером :12:001:0017 та функціональне призначення території, на якій вона знаходиться, належать до зелених насаджень загального користування і відповідно ст. 51 ЗК України ці землі належить до земель рекреаційного призначення, на яких забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню її за призначенням. Суд вказав про відсутність відомостей про зміну містобудівної документації щодо функціонального призначення спірної земельної ділянки після затвердження генерального плану забудови міста Ужгорода 2004р. Відтак суд дійшов висновку, що оспорювані рішення міської ради прийняті з порушенням земельного законодавства, на виконання яких укладений оспорюваний договір оренди, що відповідно до ст. 152 ЗК України є підставою для визнання рішень незаконними, а договору оренди недійсним. Разом з тим, суд встановив, що у липні 2009 року прокуратурі міста Ужгорода було відомо або могло бути відомо про порушення закону при прийнятті оспорюваних у даній справі рішень та укладенні договору, оскільки вона зверталася із запитом до міського голови про надання документів, на підставі яких був укладений з ПП «АКО-2005» договір оренди земельної ділянки в м. Ужгороді по вул. Мукачівській для будівництва торгово-офісного комплексу, на який Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради була надана відповідь від 10.07.2009 за № 182/01-11. Позов до суду подано у травні 2018року, тобто зі спливом більш ніж 8 років. Крім того, суд вказав, що перевірка, на підставі якої прокурор звернувся з даним позовом до суду, була ініційована саме прокуратурою, чим спростовується її твердження про те, що тільки за повідомленням управління Держгеокадастру прокуратурі стало відомо про порушення при прийнятті оспорюваних актів. З огляду на ці обставини, суд дійшов висновку, про відмову в позові у звязку з спливом позовної давності, яку прокурор пропустив та не навів жодних причин, які могли б бути визнані судом поважними.

Прокурор Закарпатської області оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення, прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що до супровідного листа Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради 10.07.2009 за № 182/01-11 було додано додатки на двох аркушах, які, за твердженнями прокурора, очевидно були самими рішеннями міської ради про передачу оспорюваної земельної ділянки у користування ПП «АКО-2005». Судом не враховано, що візуальним вивченням самого рішення міської ради неможливо встановити будь-яких порушень у сфері земельного законодавства. Виявлення порушень можливе шляхом проведення перевірки контролюючим органом у сфері земельних правовідносин, яким є ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, в межах компетенції якого лише в листопаді 2017 року проведено відповідну перевірку та констатовано ряд порушень земельного законодавства. У звязку з відсутністю повноважень у вказаного органу на звернення до суду з позовною заявою про скасування рішень міської ради акт перевірки від 24.11.2017 направлено до прокуратури для вжиття заходів представницького характеру, після отримання якого і був поданий даний позов. Таким чином, прокурор вважає застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська міська рада (відповідач 1) просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Міська рада вказує, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржувані рішення міської ради та договір оренди земельної ділянки протягом встановленого законом строку позовної давності. Посилаючись на чинні на момент прийняття оспорюваних рішень міської ради та укладення договору оренди землі накази Генерального прокурора України (від 15.04.2004 №6гн; від 19.09.2005 №3гн), зазначає, цими наказами передбачено необхідність забезпечення прокурорського нагляду за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Зазначає, що у відповідь на запит прокурора листом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 10.07.2009 за № 182/01-11 було направлено копії документів, на підставі яких був укладений з ПП «АКО-2005» договір оренди земельної ділянки від 24.03.2006, після отримання яких з 2009 року прокурор не здійснював будь-яких інших дій, перевірок, проведення експертиз, спрямованих на встановлення можливих порушень вимог земельного законодавства під час виділення та передачі у користування спірної земельної ділянки. Посилаючись на правову позицію ОСОБА_2 Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2018 №362/44/17, вказує, що нездійснення своєчасного прокурорського нагляду, що є обовязком прокуратури за змістом вимог ЗУ «Про прокуратуру», не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаним з існуванням зазначених рішень до спливу позовної давності.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 907/320/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської області та призначено розгляд справи на 12.03.2019.

Ухвалою від 12.03.2019 розгляд справи відкладено на 02.04.2019.

02.04.2019 надійшло клопотання представника Ужгородської міської ради ОСОБА_3 (відповідача 1) про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він буде зайнятий 02.04.2019 в іншому судовому засіданні Ужгородського міськрайонного суду.

У судовому засіданні 02.04.2019 прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та заперечила клопотання відповідача1 про відкладення розгляду справи.

ПП «АКО-2005» (відповідач2) не забезпечило явки свого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 18.03.2019 представнику підприємства ОСОБА_4 ухвали суду від 12.03.2019.

Розглянувши клопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його, оскільки причину його неявки (надання переваги одному судовому засіданню над іншим) не можна вважати поважною. Крім того, відкладення розгляду справи матиме наслідок вихід за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 273 ГПК України.

Слід також зазначити, що апеляційний суд не визнавав обов'язковою явку представників сторін в судове засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Ужгородської міської ради від 17.03.2006 № 921 Про попереднє погодження земельної ділянки для розміщення і будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській на підставі матеріалів попереднього погодження земельної ділянки для розміщення та будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській з урахуванням генплану забудови м. Ужгорода затверджено матеріали попереднього погодження земельної ділянки та погоджено ПП«АКО-2005» вибір земельної ділянки площею 0,0154 га для розміщення та будівництва торгово-офісних приміщень по вул. Мукачівській. Відповідно до п.2 вказаного рішення зобов'язано підприємство у строк до 17.03.2007 замовити АПЗ на розробку проектної документації; розробити проектну документацію для розміщення та будівництва торгово-офісних приміщень та замовити проект відведення земельної ділянки (том 1,а.с. 23).

На замовлення ПП «АКО-2005» розроблено ТОВ «Терра Капітал» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «АКО-2005» для розміщення та будівництва торгово-офісних приміщень в м. Ужгороді по вул. Мукачівській (том 1,а.с. 53).

У пояснювальній записці до проекту землеустрою вказано, що земельна ділянка площею 154 кв.м відведена за рахунок категорії земель несільськогосподарського призначення - земель житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки не змінюється; відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) земельна ділянка віднесена до земель населених пунктів (комерційного використання) (том 1, а.с. 56-57).

Проект погоджений міським головою, міським відділом земельних ресурсів, відділом землекористування Ужгородської міської ради, головним архітектором м. Ужгород, Ужгородською державною територіальною екологічною інспекцією, головним державним санітарним лікарем міста (том 1, а.с. 63-69).

Згідно з довідкою від 22.03.2006 про грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер :12:001:0017, грошова оцінка земельної ділянки складає 11042,92грн. У довідці вказано функціональне використання ділянки як землі поточного будівництва (том 1,а.с. 99).

Стосовно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «АКО -2005» для розміщення та будівництва торгово-офісних приміщень в м. Ужгороді по вул. Мукачівській Закарпатським обласним головним управлінням земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах надано висновок державної експертизи від 22.02.2006 №1044, відповідно до п. 4 якого проект землеустрою в основному відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам після врахування зауважень п. 3 даного висновку.

У п. 3 викладені наступні зауваження: дооформити титульну сторінку, пояснюючу записку, план меж зон обмежень, клопотання, акти (ст. 198 ЗК України), завдання на виконання робіт, генплан завірити у встановленому порядку, незареєстрований висновок міськради, відсутності матеріали попереднього погодження, уточнити склад угідь, за рахунок яких відводиться земельна ділянка (том 1,а.с. 51-52).

Рішенням Ужгородської міської ради від 22.03.2006 № 926 надано в оренду ПП «АКО-2005» строком на 7 років земельну ділянку площею 0,0154 га по вул. Мукачівській для будівництва торгово-офісного центру (пункт 1.37) (том 1, а.с. 24).

На підставі рішення Ужгородської міської ради від 22.03.2006 № 926 Управління майнової політики Ужгородської міської ради (орендодавець) та ПП «АКО-2005» (орендар) уклали договір оренди землі від 24.03.2006, відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0.0154 га по вул. Мукачівській у м. Ужгороді для будівництва торгово-офісного центру строком на 7 років (том 1,а.с. 26-31).

Договір зареєстрований Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2006 за №21101000.00-066.

Як вбачається з матеріалів справи, в.о. прокурора м. Ужгорода звернувся до міського голови листом від 02.07.2009 №185вих.09, в якому вказано, що прокуратурою м. Ужгорода проводиться перевірка законності проведення ПП «АКО-2005» будівництва торгово-офісного комплексу на орендованій земельній ділянці в м. Ужгород по вул. Мукачівська, у звязку з чим на підставі ст.ст. 8,20 ЗУ «Про прокуратуру» просив надати до 10.07.2009 копії документів, на підставі яких був укладений договір оренди земельної ділянки площею 154кв.м від 24.03.2006 (том 2,а.с 3).

У відповідь на вказаний запит Департамент міського господарства Ужгородської міської ради скерував на адресу Прокуратури м. Ужгорода копії документів, на підставі яких був укладений договір оренди земельної ділянки площею від 24.03.2006, що підтверджується листом від 10.07.2009 №182/01-11 з додатками (том 2,а.с. 4).

Рішенням Ужгородської міської ради «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок від 31.05.2013 № 926 поновлено ПП «АКО-2005» договір оренди земельної ділянки загальною площею 0, 0154га по вул. Мукачівській, 80 у м. Ужгороді для будівництва торгово-офісного центру строком на 7 років до 31.05.2020 (п. 1.8) (том 1,а.с. 25).

23.09.2016 сторони уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 24.03.2006, згідно з якою виклали договір оренди в новій редакції та на підставі рішення Ужгородської міської ради від 31.05.2013 № 926 поновили договір оренди строком на 7 років до 31.05.2020 (том 1, а.с. 32-36).

Головним Управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при передачі ПП «АКО-2005» на умовах оренди земельної ділянки загальною площею 0, 0154га по вул. Мукачівській у м. Ужгороді, кадастровий номер :12:001:0017, результати якої оформлені актом перевірки від 24.11.2017 №16.3-02/116 557-ДК/116/АП/09/01/-17 (том 1,а.с. 39-41).

В акті вказано, що перевірка здійснена відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.11.2017 № 557, виданого на підставі листа Ужгородської місцевої прокуратури від 24.10.2017 №01-116/2416-17. Перевіркою встановлено, зокрема, що відповідно до проекту землеустрою земельна ділянка відведена із земель житлової та громадської забудови, використання яких здійснюється відповідно до генплану населеного пункту. Однак, згідно з генпланом м. Ужгорода, 2004, діючим на момент передачі земельної ділянки у користування, вказана земельна ділянка віднесена до земель зелених насаджень загального користування та згідно з ст. 51 ЗК України є землями рекреаційного призначення. В акті також вказано на відсутність відомостей про усунення недоліків проекту землеустрою, зазначених у п. 3 висновку державної експертизи від 22.03.2006 № 1044. Відтак встановлено передачу земельної ділянки оренду з порушення вимог ст.ст. 39,51 ЗК України.

Листом від 27.11.2017 №10-7-0.161-13311/2-17 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вказаний акт перевірки від 24.11.2017 №163-02/116 557-ДК/116/АП/09/01/-17 надісланий прокурору Закарпатської області та керівнику Ужгородської місцевої прокуратури та отриманий Прокуратурою Закарпатської області 18.12.2017 згідно з відміткою на листі (том 1, а.с. 37-38).

У відповідь на запит Ужгородської місцевої прокуратури від 04.04.2018 №01-99/3185 виконавчий комітет Ужгородської міської ради листом від 11.04.2018№1086/03-18 за підписом в.о. міського голови повідомив, що місце розташування земельної ділянки за кадастровим номером :12:001:0017 та функціональне призначення території, на якій вона розташована, відповідно до умовних позначень генплану м. Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради №313 у 2004 році, - зелені насадження загального користування. До вказаного листа додані витяги (фрагменти) генплану м. Ужгород 2004р., згідно з яким місце розташування земельної ділянки та функціональне призначення території, на якій вона розташована, відповідно до умовних позначень генплану м. Ужгорода, - зелені насадження загального користування (том 1,а.с. 42 -44).

Відповідно до ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2018 №127133615 за ПП «АКО-2005»зареєстроване право власності на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво торгово-офісного комплексу готовністю - 28 %, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :12:001:0017 (том 1, а.с. 162).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією; держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Статтею ст. 18 ЗК України (в редакції, чинній на момент винесення оспорюваних рішень) визначено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії; категорії земель України мають особливий правовий режим.

Частиною 1 статті 19 ЗК України встановлено поділ земель України за основним цільовим призначенням на такі категорії, зокрема: землі житлової та громадської забудови, землі рекреаційного призначення.

До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування (ст. 38 ЗК України).

Згідно з ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Статтею 51 ЗК України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів станом на момент прийняття оспорюваних рішень міської ради визначалися Законом України «Про планування та забудову територій» від 20 квітня 2000 року N 1699-III( далі - Закон N 1699-III ) , який втратив чинність згідно із Законом України від 17 лютого 2011 року N 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 1 Закону N 1699-III було встановлено, що генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством.

Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни.

Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням ради, яка затвердила містобудівну документацію, після погодження з відповідним спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до частин 1та 2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка площею 0,0154 га по вул. Мукачівській у м. Ужгороді, яка надана в оренду ПП «АКО-2005» для розміщення та будівництва торгово-офісного центру згідно з оспорюваними рішеннями міської ради та оспрюваним договором оренди, розташована в зоні зелених насаджень загального користування на території м. Ужгорода та за цільовим призначенням належить до земель рекреаційного призначення. Здійснення діяльності зокрема, будівництва на землях рекреаційного призначення заборонене законом. Доказів зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки у встановленому законом порядку суду не надано.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних

ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оспорювані рішення міської ради, на підставі яких був укладений оспорюваний договір оренди, суперечать вимогами земельного законодавства та ЗУ «Про планування та забудову територій», що відповідно до ст. 152 ЗК України є підставою для визнання рішень незаконними, а договору оренди недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що до винесення судом першої інстанції рішення у даній справі відповідачі подали заяви про застосування позовної давності та про відмову у позові на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки( ст.257 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві та апеляційній скарзі прокурор стверджує, що про порушення вимог законодавства при прийнятті рішень та укладенні договору оренди він дізнався лише 18.12.2017 в день отримання прокуратурою матеріалів перевірки ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, тому вважає безпідставним застосування наслідків спливу позовної давності, а відмову у задоволенні позову незаконною.

У постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 17.10.2018 №362/44/17 вказано, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об'єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у липні 2009 року прокуратура міста Ужгорода зверталася до міської ради із запитом про надання копій документів, на підставі яких укладений договір земельної ділянки від 24.03.2006 загальною площею 0,0154га у звязку з проведенням перевірки законності здійснення ПП «АКО-2005» будівництва торгово-офісного комплексу, у відповідь на який Департамент міського господарства Ужгородської міської ради надав такі документи, що підтверджено листом від 10.07.2009 №182/01-11 та не заперечується прокурором.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав про те, що ще у липні 2009 року прокуратурі міста Ужгорода було відомо або могло бути відомо про порушення вимог закону при прийнятті оспорюваних у даній справі рішень та укладенні договору, в той час як позов до суду подано лише у травні 2018року.

Посилання прокурора на те, що вивченням самого рішення міської ради неможливо встановити будь-яких порушень у сфері земельного законодавства, що ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області лише в листопаді 2017 року провело відповідну перевірку та встановило ряд порушень законодавства при наданні в оренду земельної ділянки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в силу ЗУ «Про прокуратуру» прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної інформації щодо земельної ділянки кадастровий номер :12:001:0017 та передачі її в оренду ПП «АКО-2005» для будівництва торгово-офісного комплексу, відтак виявлення порушень законодавства при передачі земельної ділянки в оренду. Проте, як вбачається з матеріалів справи, після отримання у 2009 році рішень міської ради, на підставі яких був укладений договір оренди, прокурор звернувся до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області щодо проведення перевірки законності здійснення ПП «АКО-2005» будівництва торгово-офісного комплексу на земельній ділянці на вул. Мукачівській у м. Ужгороді лише у жовтні 2017 року ( лист прокуратури від 24.10.2017 №01-116/2416-17, на підставі якого проведена перевірка).

З огляду на ці обставини апеляційний суд відхиляє доводи прокурора та вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що прокурор звернувся до суду з даним позовом (03.05.2018) після спливу позовної давності та не навів жодних причин, які б могли бути визнані судом поважними.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою N 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

На підставі викладеного апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції про відому у задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України у зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, правомірним та обґрунтованим.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування чи зміни рішення. Отже, рішення суду від 29.11.2018 у справі №907/320/18 належить залишити без змін , апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2018 у справі № 907/320/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 04.04.2019

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.І. Матущак

Суддя О.Л. Мирутенко