УХВАЛА

м. Київ

10.04.2019Справа № 910/28483/14

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О. Л.,

розглянувши у відкритому судового засіданні скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України

на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі

за позовом Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Златобанк», м. Київ

про зобов'язання виконати умови договору та стягнення грошових коштів, -

За участю представників:

від стягувача (скаржника): Юрченко О. І.

від боржника: не з'явився

від ВДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

27.05.2017 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 12.02.2015 у справі № 910/28483/14 видано наказ про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України пені в сумі 46 822,12 грн та судового збору в сумі 3 045,00 грн.

На підставі вказаного наказу суду Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 56155946.

06.09.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Красноштан І. Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56155946 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

26.03.2019 через відділ діловодства суду надійшла скарга Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України (вх. № 01-20/2770/19) на постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Красноштан І. Л. від 06.09.2018 ВП № 56155946 про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2015.

Разом зі скаргою стягувачем подано до суду клопотання про поновлення строку для подання скарги.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/637 від 26.03.2019, у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л. Д., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/28483/14.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2019 справу № 910/28483/14 передано судді Князькову В. В. для розгляду скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 скаргу стягувача на рішення державного виконавця, подану до суду 26.03.2019, та клопотання стягування про поновлення строку для подання скарги призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2019.

09.04.2019 державним виконавцем подано до суду письмові пояснення по суті скарги, а також копію матеріалів виконавчого провадження № 56155946. Згідно з поясненнями державного виконавця, станом на 06.09.2018 АТ «Златобанк» перебував у стані припиненні, що було підставою для закінчення виконавчого провадження. Просив суд у задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

У судове засідання 10.04.2019 з'явився представник скаржника, просив поновити строк для подання скарги та задовольнити останню.

Представник боржника та державний виконавець в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на неявку уповноваженого представника божника та державного виконавця, приймаючи до уваги подання останнім до суду письмових пояснень та копій матеріалів виконавчого провадження, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення процесуального строку для подання скарги, господарський суд виходить з наступного.

Порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання рішення господарського суду передбачено статтями 339-345 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд звертає увагу заявника, що із правового контексту наведених норм убачається, що законодавець не передбачив обов'язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв'язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Відтак, при зверненні особи до суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, заявником повинно бути доведено наявність поважних причин пропуску такого строку.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку для подання скарги заявник вказує, що спірна постанова від 06.09.2018 була винесена державним виконавцем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника), керуючись наданою боржником копією ухвали Верховного Суду від 05.07.2018, якою зупинялась дія постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 у справі № 826/2184/17 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Натомість, як вказує скаржник, 01.03.2019 останньому стало відомо, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 залишено без змін рішення адміністративних судів у справі № 826/2184/17, якими визнано протиправним рішення Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації та виведення з ринку ПАТ «Златобанк», а також про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк».

За висновками суду, такі доводи та пояснення не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання у березні 2019 року скарги на постанову державного виконавця від 06.09.2018, виходячи з наступного.

Матеріали справи № 910/28483/14 свідчать, що Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України вже зверталось до Господарського суду міста Києва зі скаргами на постанову державного виконавця від 06.09.2018, а саме у жовтні 2018 року (т. 3 а. с. 13-18) та у березні 2019 року (т. 4 а. с. 10-13). За результатами розгляду даних скарг судом прийняті наступні судові рішення:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2018 (суддя Привалов А. І.) відмовлено у задоволенні скарги Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України на постанову державного виконавця від 06.09.2018 у виконавчому провадженні № 56155946.

Вказана ухвала набрала законної сили та не оскаржувалась.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 (суддя Кирилюк Т. Ю.) скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України (подану 06.03.2019) на постанову державного виконавця від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56155946 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 341 Господарського суду міста Києва.

Дану ухвалу оскаржено стягувачем в апеляційному порядку. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження, призначено судове засідання на 07.05.2019.

Тобто судом встановлено, що незважаючи на раніше прийняті судові рішення, 26.03.2019 стягувач втретє звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на постанову державного виконавця від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56155946 зі спливом понад шести місяців з дня її постановлення, чим порушено процесуальний строк, встановлений пунктом «а» частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання заявника на дату, коли йому стало відомо про прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 05.02.2019, не свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки десятиденний строк для подання скарги на рішення державного виконавця розраховується з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Матеріалами справи підтверджується, що стягувачу було відомо про порушення свого права у жовтні 2018 році, коли останній вперше звернувся до суду з відповідною скаргою.

У статті 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України», заява N 8863/06, Страсбург, 18 листопада 2010 року).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03, Страсбург, 03 квітня 2008 року) Суд вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку про відсутність поважних та виняткових причин пропуску строку для подання Державним підприємством «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України скарги на рішення державного виконавця від 06.09.2018, у зв'язку з чим клопотання скаржника про поновлення процесуального строку залишається судом без задоволення, а скарга на постанову державного виконавця від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56155946 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/28483/14, яку подано до суду 26.03.2019 (вх. № 01-20/2770/19), залишається судом без розгляду.

Керуючись ст. ст. 118, 119, ст. 234, ст. ст. 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України, яке подано до суду 26.03.2019, про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56155946.

2. Скаргу Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України, яку подано до суду 26.03.2019, на постанову державного виконавця від 06.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56155946 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/28483/14 - залишити без розгляду.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 12.04.2019.

Суддя В. В. Князьков