РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2019Справа № 910/2103/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 41 949,80 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 41 949, 80 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем при здійсненні перевезення, пошкоджено (розукомплектовано) вагони, у зв'язку з чим завдано позивачу збитки.

Одночасно, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2103/19. Клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.03.2019 представник відповідача подав письмовий відзив одночасно з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву по справі № 910/2103/19. Обгрунтовуючи клопотання тим, що, інтереси АТ "Українська залізниця" у справі представляються в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», в порядкуванні якої знаходиться структурний підрозділ "Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська», ухвала суду на адресу останнього надійшла лише 27.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву у справі № 910/2103/19. Поновлено акціонерному товариству "Українська залізниця" процесуальний строк для надання відзиву у справі № 910/2103/19. Письмовий відзив акціонерного товариства "Українська залізниця" долучено до матеріалів справи № 910/2103/19.

У письмовому відзиві відповідач зазначив про те, що розукомплектування вантажних вагонів власності позивача сталося внаслідок крадіжки гальмівного обладнання сторонніми особами. Також зазначив, що позивачем не надано жодного підтвердження, що шкода завдана його майну саме залізницею.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.04.2019 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до залізничних накладних № 41408642 від 13.08.2018, № 46344818 від 22.08.2018, № 46357216 від 22.08.2018, № 46357034 від 22.08.2018 відповідачем здійснювалось перевезення вантажних вагонів товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" під завантаження до станцій призначення Інгулець.

З матеріалів справи вбачається, що на станції Інгулець виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів № 56169923, № 60358512, № 53171062, № 59765032 та № 56148612.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Внаслідок відсутності деталей у вагонах, позивачем направлено вагони № 56169923, № 60358512, № 53171062, № 59765032 та № 56148612 на технічне обслуговування та оформлено повідомлення № 3892 від 21.08.2018, № 4134 від 24.08.2018, № 4131 від 24.08.2018, № 4132 від 24.08.2018, № 4130 від 24.08.2018, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні.

Наявні в матеріалах справи копії заяв № 4213/Дв від 07.09.2018 та № 4214/ДВ від 07.09.2018 підтверджують, що позивач звертався до відповідача з проханням скласти комерційні акти про пошкодження вагонів (докази надіслання наявні в матеріалах справи).

Відповідач, надав позивачу відповідь (лист № 1771 від 19.09.2018), в якій зазначив про відсутність підстав для складання комерційних актів форми ГУ-22 на вагони № 56169923, № 60358512, № 53171062, № 59765032 та № 56148612 відсутні, оскільки слідували на станцію Інгулець в порожньому стані.

Крім того, з метою складання відповідних актів, позивач, 04.10.2018 звернувся до відповідача зі скаргою.

Відповідач, у своєму листі-відповіді № 400 від 10.11.2018 повідомив позивача про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів № 56169923, № 60358512, № 53171062, № 59765032 та № 56148612 (відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено.

У письмовому відзиві відповідач зазначив про те, що розукомплектування вантажних вагонів власності позивача сталося внаслідок крадіжки гальмівного обладнання сторонніми особами. Також зазначив, що позивачем не надано жодного підтвердження, що шкода завдана його майну саме залізницею.

Відповідно до пункту 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус «вантажу», відповідно до пункту 2 Правил складання актів повинен бути сформований комерційний акт у зв'язку з пошкодженням вантажу (вагону).

Відповідно до пункту 8 Правил складання актів, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Означене твердження відповідача до уваги судом не приймається, оскільки відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень, акти, які засвідчують факт пошкодження не складені. Обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Всупереч чинного законодавства, відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.

На підставі наявних в матеріалах справи копій договорів поставки № 410/11 від 17.06.2011, № 710/16 від 01.11.2016, № 235/16 від 13.04.2016, № 558/14 від 11.12.2014, платіжних доручень, рахунків, позивачем у зв'язку з розукомплектуванням вагонів придбано деталі загальною вартістю 37 737, 58 грн., які були відсутні у вагонах та передано структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства "Українська залізниця" для подальшого їх встановлення на вагони № 56169923, № 60358512, № 53171062, № 59765032 та № 56148612.

Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до статті 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, судом встановлено, що позивачем, внаслідок розукомплектування вантажних вагонів понесено збитки в розмірі 41 949,80 грн., (у тому числі 37 737, 58 грн. - вартість придбаних деталей + 4 212, 22 грн. - вартість технічного обслуговування).

Таким чином, позовні вимоги визнаються судом обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 41 949,80 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 46-46А, ідентифікаційний код 30600592) збитків у розмірі 41 949 (сорок одна тисяча дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 80 коп. та 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк