ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа№ 910/9794/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

Секретар судового засідання Кондратенко Н.О.

За участю представників учасників процесу згідно протоколу судового засідання від 08.04.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 (суддя Морозов С.М., м. Київ, повний текст рішення складено 07.02.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики", м. Київ

про зобов'язання вчинити дії

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 позов задоволено частково; зобов'язано акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" № 8201950, відкритого на підставі договору № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн.; у іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 8 377,42 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині:

- зобов'язання акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" № 8201950, відкритого на підставі договору № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн;

- стягнення з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 8 377,42 грн. судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник стверджує, що вагони, якими здійснено перевезення за накладними, наявними у матеріалах справи, є вагонами перевізника у розумінні пункту 1.1 договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг.

На думку скаржника, судом першої інстанції неправомірно не досліджено умови договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016, укладеного між ТОВ "Вантажна транспортна компанія" та ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "ДВРЗ".

Скаржник вказує на те, що предметом договору № 07/16/11/01-Рє саме надання послуг з організації перевезень вантажів на піввагонами, власності АТ "Укрзалізниця", а не оренда, оперативне управління тощо, що підтверджується п. 1.1 цього договору, а враховуючи п. 9.1 цього договору, договір № 1207/1 від 12.07.2016 та документи, укладені сторонами на виконання цього договору, не є належними та допустимими доказами того, що вагони є вагонами замовника у розумінні п. 1.1 договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг.

Скаржник у апеляційній скарзі звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 на підставі ст. 1212 ЦК України, на яку посилається в обґрунтування позовних вимог позивач.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 25.03.2019, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9794/18. Розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 призначено на 08.04.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 08.04.2019 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.04.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 скасувати частково, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 07.02.2018 між позивачем та відповідачем укладено договору № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору сторони домовились вважати поняття у такому значенні, а саме вагон перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, вагон замовника - вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі. Надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Згідно із п. 2.3.3 договору перевізник зобов'язується відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 8201950, а в п. 2.3.4 названого договору перевізник зобов'язався вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв'язку - в паперовому вигляді.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірниками тарифів. Розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, вказаним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного у Додатку № 3 до Договору, плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЄРЦ"). Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна зі сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги (п. 12.1 договору).

Як вказує позивач, в рамках дії Договору про надання послуг, на підставі п. 2.2.1. названого правочину, позивачем було здійснено перевезення відповідно до залізничних накладних, копії яких надано до матеріалів справи.

Позивачем здійснювались перевезення відповідно до залізничних накладних, належним чином засвідчені копії яких долучено до матеріалів справи та вказані перевезення здійснені у вагонах замовника, якими він користується на підставі договору, пов'язаних з перевезеннями № 1207/1 від 12.07.2016, укладеного з ТОВ "Вантажна транспортна компанія", свідченням чого є долучені позивачем до матеріалів справи акти подачі/повернення вагонів № 1 до названого договору № 1 від 14.07.2016, № 2 від 15.07.2016, № 3 від 23.07.2016, № 4 від 23.07.2016, № 5 від 23.07.2016, № 6 від 24.07.2016, № 7 від 24.07.2016, № 8 від 24.07.2016, № 9 від 24.07.2016, № 10 від 26.07.2016, № 11 від 26.07.2016, № 12 від 26.07.2016, № 13 від 27.07.2016, № 14 від 29.07.2016, № 15 від 30.07.2016, № 16 від 31.07.2016, № 17 від 31.07.2016, № 18 від 30.11.2016.

Однак, всупереч умовам договору та Правил перевезення вантажів, відповідачем нараховано та списано з особового рахунку позивача плату за перевезення у порожньому стані вагонів за кодом 016 та плату за використання вагонів по коду 014, разом з ПДВ 20% за залізничними накладними: № 34206797 від 22.03.2018 - 10 194,12 грн.; № 34241182 від 25.03.2018 - 20 584,20 грн.; № 34268185 від 27.03.2018 - 3 398,04 грн.; № 34285528 від 29.03.2018 - 4 116,84 грн.; № 34333914 від 01.04.2018 - 16 990,20 грн.; № 34330365 від 01.04.2018 - 16 467,36 грн.; № 34333856 від 01.04.2018 - 12 350,52 грн.; № 34330373 від 01.04.2018 - 8 233,68 грн.; № 34338426 від 02.04.2018 - 4 116,84 грн.; № 34378356 від 04.04.2018 - 8 233,68 грн.; № 34398883 від 06.04.2018 - 8 233,68 грн.; № 34402123 від 06.04.2018 - 12 691,20 грн.; № 34424242 від 08.04.2018 - 4 116,84 грн.; № 34440719 від 10.04.2018 - 20 584,20 грн.; № 34436717 від 10.04.2018 - 4 116,84 грн.; № 34468967 від 12.04.2018 - 13 393,20 грн.; № 34527168 від 17.04.2018 - 10 714,56 грн.; № 34584771 від 21.04.2018 - 13 393,20 грн.; № 34594754 від 21.04.2018 - 2 678,64 грн.; № 34603779 від 22.04.2018 - 16 071,84 грн.; № 34635771 від 25.04.2018 - 20 584,20 грн.; № 34635540 від 25.04.2018 - 8 233,68 грн.; № 34693424 від 29.04.2018 - 16 467,36 грн.; № 34715623 від 01.05.2018 - 20 584,20 грн.; № 34720920 від 01.05.2018 - 13 393,20 грн.; № 34725044 від 02.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 34730390 від 02.05.2018 - 5 357,28 грн.; № 34730382 від 02.05.2018 - 16 990,20 грн.; № 34753269 від 04.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 34792515 від 07.05.2018 - 16 467,36 грн.; № 34805408 від 08.05.2018 - 2 608,68 грн.; № 34839456 від 10.05.2018 - 12 350,52 грн.; № 34844183 від 11.05.2018 - 4 116,84 грн.; № 34872614 від 13.05.2018 - 18 750,48 грн.; № 34872689 від 13.05.2018 - 24 701,04 грн. № 34880740 від 14.05.2018 - 12 350,52 грн.; № 34899229 від 15.05.2018 - 16 467,36 грн.; № 34907824 від 15.05.2018 - 4 116,84 грн.; № 34924357 від 17.05.2018 - 13 393,20 грн.; № 34932467 від 17.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 34941955 від 18.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 34955435 від 19.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 32081366 від 28.05.2018 - 10 714,56 грн.; № 32083354 від 29.05.2018 - 12 350,52 грн.; № 32084154 від 29.05.2018 - 8 233,68 грн.; № 32104754 від 30.05.2018 - 10 194,12 грн.; № 32104747 від 30.05.2018 - 10 194,12 грн.; № 32109886 від 30.05.2018 - 2 678,64 грн.; № 32118234 від 31.05.2018 - 28 817,88 грн.; № 32118986 від 31.05.2018 - 8 233,68 грн.; № 32118192 від 31.05.2018 - 16 071,84 грн.

Позивач вказує на те, що оскільки ним у спірних перевезеннях були використані напіввагони на підставі договору № 1207/1 від 12.07.2016, укладеного з ТОВ "Вантажна транспортна компанія", в розумінні договору, укладеного з відповідачем, вагони, що здійснювали перевезення є вагонами замовника (позивача), оскільки останній володіє вагонами на іншому речовому праві, а тому, на думку позивача, списання з особового рахунку позивача плати за використання вагонів по коду 014, як за вагони перевізника є незаконним та суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Списання плати за перевезення вагонів у порожньому стані та плати за використання вагонів з особового рахунку позивача підтверджується залізничними накладними та переліками, наявними у матеріалах справи, в яких відображено списання грошових коштів в графі "додаткові збори та послуги" та в колонці "всього" - суму з урахуванням ПДВ 20%, отже, на думку позивача, вказані суми (всього за залізничними накладними 558 494,88 грн) є неправомірно списаними відповідачем з особового рахунку позивача та підлягають поверненню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із претензіями щодо повернення переборів платежів, сплачених при відправленні вантажу, а останнім надавались відповіді на деякі претензії позивача про відмову у задоволенні таких претензій, у зв'язку із неповерненням відповідачем спірних коштів, позивач звернувся до суду та просить зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача, відкритого відповідачем на підставі договору шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 560 441,90 грн. (з урахуванням фінансових санкцій).

Згідно із ст. 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні норми містять і ст.ст. 909, 919 ЦК України.

Згідно із ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно п. 62 Статуту та п. 1.1. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила № 644) порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно до п. 2.6 Правил № 644 розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про здійснення відповідачем спірних переведень, де у графі 13 названих вище залізничних накладних платником є позивач, однак, у матеріалах справи дійсно відсутня залізнична накладна № 32109886 від 30.05.2018, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, натомість наявними у матеріалах справи переліками, які містять посилання на укладений між сторонами договір, номер залізничної накладної, дату, тариф, додаткові збори та послуги, ПДВ, тощо підтверджується факт здійснення спірних перевезень у загальній кількості 51, в тому числі й за залізничною накладною № 32109886 від 30.05.2018 і відповідачем ці обставини у своїх заявах по суті не заперечуються, також не заперечується відповідачем факт списання спірних коштів за перевезеннями згідно із зазначеними вище залізничними накладними.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що спірні грошові кошти списані відповідачем на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, у зв'язку із чим, правовідносини у даній регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позову.

Натомість, факт укладення між позивачем (замовник) та ТОВ "Вантажна транспортна компанія" (експедитор) договору про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов'язаних з перевезеннями № 1207/1 від 12.07.2016, за умовами якого ТОВ "Вантажна транспортна компанія" як експедитор, за плату і за рахунок позивача (замовника) надає останньому послуги з організації та супроводу перевезень вантажу замовника, що перевозиться залізничним транспортом (п. 2.1. названого договору).

Згідно із п.п. 5.1, 5.2 договору про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов'язаних з перевезеннями № 1207/1 від 12.07.2016 року ціна послуг за Договором включає плату за користування вагонами, плату експедитору і суму витрат експедитора, понесених при виконанні договору, яка також включає податок на додану вартість у розмірі, встановленому чинним законодавством. Грошові кошти, що перераховуються замовником для оплати провізних платежів і витрат експедитора, понесених при виконанні цього договору, не є доходом і власністю експедитора і підлягають перерахуванню перевізнику та учасникам перевізного процесу, необхідність залучення яких виникла у експедитора в процесі виконання договору.

Зазначений договір № 1207/1 від 12.07.2016 в порядку п. 8.1 вказаного правочину є чинним станом на час здійснення спірних правовідносин та на час розгляду справи в суді, і саме на підставі цього договору позивач використовував спірні вагони у перевезеннях та сплачував грошові кошти ТОВ "Вантажна транспортна компанія" за користування такими вагонами.

Таким чином, задіяні у спірних перевезеннях вагони передані позивачеві ТОВ "Вантажна транспортна компанія" на підставі актів подачі/повернення вагонів, а саме: № 1 від 14.07.2016, № 2 від 15.07.2016, № 3 від 23.07.2016, № 4 від 23.07.2016, № 5 від 23.07.2016, № 6 від 24.07.2016, № 7 від 24.07.2016, № 8 від 24.07.2016, № 9 від 24.07.2016, № 10 від 26.07.2016, № 11 від 26.07.2016, № 12 від 26.07.2016, № 13 від 27.07.2016, № 14 від 29.07.2016, № 15 від 30.07.2016, № 16 від 31.07.2016, № 17 від 31.07.2016, № 18 від 30.11.2016, тому позивач спірними вагонами користувався на підставі переданих йому ТОВ "Вантажна транспортна компанія" за відповідними актами вагонами на підставі укладеного між сторонами договору, який в силу ст. 204 ЦК України є правомірним.

Також із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Вантажна транспортна компанія" сплачено відповідачу кошти за перевезення спірних вагонів у порожньому стані, що в свою чергу, не заперечується відповідачем.

Відповідно до наявних у матеріалах справи переліків за договором № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018 за кожною залізничною накладною у даній справі підтверджується факт нарахування відповідачем додаткових зборів разом з ПДВ та відповідно списання таких коштів, що не заперечується відповідачем.

Обставини перевезення ТОВ "Вантажна транспортна компанія" спірних вагонів у порожньому стані та відповідно списання коштів з рахунку останнього за такі перевезення відповідачем при розгляді цієї справи також не заперечуються.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення подвійної плати за користування вагонами, а саме, позивачем здійснюється оплата послуг за користування вагонами ТОВ "Вантажна транспортна компанія" та додатково стягуються кошти відповідачем, у зв'язку із чим, враховуючи користування позивачем спірними вагонами на підставі договору, укладеному з ТОВ "Вантажна транспортна компанія" договорі про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов'язаних з перевезеннями № 1207/1 від 12.07.2016, є безпідставним застосування відповідачем п. 3.2 договору про надання послуг та списання коштів з особового рахунку позивача плати за перевезення вантажу, як за вагони перевізника.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із наявним у матеріалах справи розрахунком суми переборів платежів, сплачених при відправленні вантажу, враховуючи те, що суми таких переплат відповідають залізничним накладним, сумам нарахованим та списаним відповідачем відповідно до переліків та узгоджуються із сумами додаткових зборів з урахуванням ПДВ, у зв'язку із чим загальна сума грошових коштів за перевезеннями у спірних вагонах, яка підлягає поверненню позивачу становить 558 494,88 грн.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 914/873/17, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком, викладеним у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 про те, що звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України. Застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом внесення змін до особового рахунку замовника послуг у залізничному перевезенні та відображення (відновлення, збільшення) на ньому спірних грошових коштів відповідатиме способам захисту, як визначених спеціальним нормами права (п. 62 Статуту та Правилам № 644), умовам укладеного між сторонами договору, так і узгоджуватиметься із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, у зв'язку із чим, з урахуванням встановлених судом обставин, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 8201950, відкритого на підставі договору № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про відображення на особовому рахунку 3% річних у розмірі 1 865,47 грн. та інфляційних втрат у розмірі 81,55 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Однак, позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені, у зв'язку із обранням позивачем невірного способу захисту свого права, оскільки відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.4, 4.3 договору, особовий рахунок відкрито позивачу для проведення розрахунків і обліку сплачених сум нарахованих і сплачених за здійснені перевезення і надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажу. Аналогічні положення містяться і в п. 2.6 Правил № 644.

Натомість укладений між сторонами договір не передбачає можливості зарахування на відкритий відповідачем особовий рахунок позивача фінансових санкцій за порушення виконання сторонами договору своїх зобов'язань, отже, позовні вимоги про відображення на особовому рахунку 3% річних у розмірі 1 865,47 грн. та інфляційних втрат у розмірі 81,55 грн. не є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні статті 5 ГПК України, тому що не спрямований на реальне відновлення прав позивача, у зв'язку із чим така вимога не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки немає механізму виконання такого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки матеріалами справи підтверджено а позивачем доведено, що останнім відповідно до п. 5.1 договору про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов'язаних з переведенням № 1207/1 від 12.07.2016 сплатив на користь ТОВ "ВТК" ціну послуг, яка за договором включає плату за користування вагонами, плату експедитору і суму витрат експедитора, понесених при виконанні договору, а ТОВ "ВТК" на виконання п. 5.2 договору, відповідно до наявних у матеріалах справи переліків здійснило оплату перевезення спірних вагонів у порожньому стані, що також не заперечується відповідачем, то за користування вагонами з позивача стягнуто подвійну плату у вигляді оплати послуги за користування вагонами та додаткового списання коштів за перевезення у порожньому стані за договором № 07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Вантажна транспортна компанія" отримала у користування рухомий склад від ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії Дарницький вагоноремонтний завод" на підставі договору № 07/16/11/-р від 11.07.2016 про надання послуг з організації перевезень, таким чином, ТОВ "ВТК" отримала вказані на піввагони в користування у Дарницького вагоноремонтного заводу, а за договором № 1207/1 від 12.07.2016 на підставі п. 2.2 передала за актами подачі/повернення вагонів у володіння та користування позивача.

Отже, виходячи з визначень, які містяться в положеннях договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг та визначень, що містяться в Збірнику тарифів, колегія суддів дійшла висновку, що спірні на піввагони, у яких відбувались переведення та за які було списано плату згідно із п. 3.2 договору, були на піввагонами замовника, оскільки належали йому на іншому речовому праві (на іншій правовій підставі).

Відповідно до ст. 76 ГПК України предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, предметом даної справи не є умови договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016, укладеного між ТОВ "Вантажна транспортна компанія" та ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" та надання оцінки умовам вказаного договору, натомість до обставин, що підлягають встановленню в межах справи № 910/9794/18 є саме встановлення наявності чи відсутності факту отримання відповідачем плати у подвійному розмірі від ТОВ "ВТК" та від позивача, за надання одних і тих самих послуг.

Згідно із ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи положення вище вказаної статті ГПК України, у справі № 916/626/18 встановлено, що договір № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016 є фактично пролонгованим на той самий строк, на тих же умовах, відповідно до умов якого ТОВ "ВТК" отримало у користування на піввагони, що використовувались у перевезеннях позивача.

Також судовими рішеннями у справі № 916/626/18 спростовуються доводи скаржника стосовно того, що предметом договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016 є послуги з перевезення вантажу, а не користування на піввагонами, а також, що вагони, в яких здійснювались перевезення не є орендованим ТОВ "ВТК".

Посилання скаржника на п. 9.1 договору № 07/16/11/01-Р, який передбачає, що жодна із сторін не має права свої права та обов'язки по цьому договору передавати третій особі без письмової згоди другої сторони, є безпідставним, оскільки всі обов'язки за вказаним договором ТОВ "ВТК" виконувала належним чином, крім того, договір укладений між позивачем та ТОВ "ВТК" не є нікчемним та його не визнано недійсним.

Щодо зауваження відповідача про те, що відсутні підстави для стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що у позові та у заяві про усунення недоліків, позивачем також було обґрунтовано спосіб захисту порушеного права, зокрема, посиланням на ст. 62 Статуту залізниць, Правила розрахунків за перевезення вантажів, п. 4.10 договору від 07.02.2018, яким передбачено, що у разі неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення, або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові кошти.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі 910/9794/18 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" акціонерного товариства "Українська залізниця" без задоволення.

2. Справу № 910/9794/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 289-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 15.04.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна