РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019Справа № 910/16881/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

Представники:

від позивача: Бондар О.М.;

від відповідача: Дяков М.О.;

вільні слухачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач/АМК України) про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 27.09.2018 № 508-р про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення АМК прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази направлення на юридичну адресу Антимонопольного комітету України копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

26.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 07.02.2019. Зокрема, зобов'язано Антимонопольний комітет України надати суду у строк до 05.02.2019 належним чином засвідчені копії матеріалів справи № 143-26.13/97-17 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

24.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Антимонопольного комітету України надійшло клопотання про виправлення описки в ухвалі, в якій заявник просить суд виправити описку, допущену у пункті 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 про відкриття провадження у справі № 910/16881/18, вказавши: «зобов'язати Антимонопольний комітет України надати суду у строк до 05.02.2019 належним чином засвідчені копії матеріалів справи № 143-26.13/44-18», оскільки рішення Комітету яке оскаржується позивачем прийнято за результатами розгляду справи № 143-26.13/44-18.

Крім того, 25.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивачем не було надано у повному обсязі запитувану комітетом інформацію, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого комітету. При цьому відповідач зазначає, що законодавство України не уповноважує суб'єкта господарювання на власний розсуд вирішувати чи стосується витребувана комітетом у межах його повноважень інформація щодо певного питання, чи є вона необхідною для вирішення такого питання та чи зникла підстава для її надання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 у задоволенні клопотання Антимонопольного комітету України про виправлення описки в ухвалі Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 про відкриття провадження у справі № 910/16881/18 - відмовлено.

04.02.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Антимонопольного комітету України на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2018 надійшли копії матеріалів справи № 143-26.13/44-18.

06.02.2019 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема зазначає, що не мав можливості надати відомості у запитуваній відповідачем формі, разом з тим останньому була надана вся наявна інформація та пояснення по предмету питання , що свідчить про виконання позивачем вимог законодавства та сприяння у роботі відповідача.

У судовому засіданні 07.02.2019 підтримав подане разом з позовною заявою клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у відповідача копію аудіозапису засідання Антимонопольного комітету України від 27.09.2018 (в частині обговорення питання 2 порядку денного цього засідання щодо прийняття рішення по справі № 143-26.13/44-18 та прийняття оскаржуваного рішення від 27.09.2018 № 508-р).

Розглянувши подане позивачем клопотання суд відмовив у задоволенні поданого клопотання про витребування доказів, оскільки відповідачем на виконання вимог ухвали суду були надані копії матеріалів справи Комітету № 143-26.13/44-18, за результатами розгляду яких прийнято рішення Антимонопольного комітету України від 27.09.2018 № 508-р, при цьому представником відповідача у судовому засіданні було повідомлено, що після винесення рішення комітетом аудіозапис засідання не зберігається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/16881/18 призначено на 28.02.2019.

14.02.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заяву про відмову від надання відповіді на поставлені позивачем запитання в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 28.02.2019 представник позивача подав заяву, в якій просив суд визнати відсутніми підстави для відмови відповідача від надання відповідей та зобов'язати відповідача надати відповідь на поставлені запитання.

Розглянувши подану позивачем заяву, заслухавши пояснення представників сторін, суд відмовив у її задоволенні, оскільки у даному судовому засіданні відповідачем було надано відповіді на частину запитань, а також з урахування того, що зобов'язаня учасника справи надати відповідь на поставлені запитання є правом судом, а у даному випадку суд не вбачає підстав для його застосування.

Також, у судовому засіданні 28.02.2019 оголошено перерву до 28.03.2019.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.09.2018 Антимонопольним комітетом України прийнято рішення №508 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 11.04.2017 № 130-29/08-3944 у встановлений ним строк.

За порушення, вказане в пункті 1 рішення АМК, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" штраф у розмірі 27 200,00 грн.

Пунктом 3 рішення, визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 15.09.2017 № 143-29/08-10064 у встановлений ним строк.

За порушення вказане в пункті 3 рішення АМК, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" штраф у розмірі 108 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення АМК прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Зокрема, позивач зазначає, що особа не може бути притягнута до відповідальності за ненадання інформації (надання інформації у неповному обсязі), якщо запитані відповідачем документи/інформація з об'єктивних причин відсутні у позивача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб'єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов'язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Відповідно до п.п. 13-15 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню.

Статтею 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» унормовано, що державний уповноважений Комітету є органом Комітету.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до п.п. 4-5 п. 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов'язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак, господарські суди у розгляді відповідних справ мають з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, державний уповноважений Комітету у зв'язку з проведенням дослідження відповідності вимогам законодавства про захист економічної конкуренції порядку використання та підключення до ІСПС направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" вимогу про надання інформації від 11.04.2017 № 130-29/08-3944 (далі - вимога 1), крім того в межах розгляду справи № 143-26.13/97-17 Товариству була направлена вимога про надання інформації від 15.09.2017 № 143-29/08-10064 (далі - вимога 2), в яких позивачу пропонувалося надати Комітету запитувану у вимогах інформацію та належним чином завірені копії документів у такі строки:

- протягом 15 календарних днів з дня отримання вимоги 1;

- протягом 35 календарних днів з моменту отримання вимоги 2.

Суд зазначає, що у кожній з вимог було звернуто увагу позивача на те, що інформацію необхідно надати окремо щодо кожного пункту відповідної вимоги; інформація, подана до Комітету, повинна бути підписана уповноваженою особою, а копії документів - завірені відповідним чином.

Крім того, у кожній з вимог зазначалося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації Комітету визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону.

Тож, позивач був повідомлений про правові наслідки неподання інформації, подання недостовірної інформації або інформації в неповному обсязі.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно пункту 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», неподання інформації Комітету у встановлені органами Комітету строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Так, позивач отримав вимогу-1 19.04.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 738.

Відповідно до вимоги-1 товариству необхідно було надати інформацію у 15-денний строк з дня отримання вимоги, тобто останній день строку припадав на 04.05.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" надало Комітету відповідь на вимогу - 1 листом від 03.05.2017 № ППЛ-В/12.2-030517-2 (вх. № 8-130/4481 від 12.05.2017), проте позивачем не надало інформацію на питання 2.1, 2.2, 2.3 та надало інформацію в неповному обсязі на питання 3 вимоги-1.

Так, у питаннях 2.1, 2.2 та 2.3 вимоги-1 запитувалась інформація за табличною формою щодо всіх працівників (колишніх та теперішніх), які протягом січня 2012 - березня 2017 років працювали в ТОВ «ППЛ 33-35»; штатний розпис ТОВ «ППЛ 33- 35» на момент створення та станом на 01.03.2017; прізвища, імена, по батькові та посади осіб, що перейшли з державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (філія ДП «Одеського морського порту», ДП «АМПУ») на роботу до ТОВ «ППЛ 33-35», починаючи з 2012 року.

Однак, у відповіді на питання 2.1, 2.2 та 2.3 вимоги 1 позивачем не надало інформації щодо всіх працівників (колишніх та теперішніх), які протягом січня 2012 - березня 2017 працювали в ТОВ «ППЛ 33-35» за табличною формою; штатний розпис ТОВ «ППЛ 33-35» на момент створення та станом на 01.03.2017; прізвища, імена, по батькові та посади осіб, що перейшли з державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (філія ДП «Одеського морського порту», ДП «АМПУ») на роботу до ТОВ «ППЛ 33-35», починаючи з 2012 року.

При цьому позивач зазначив, що у технічному обслуговуванні програмно-апаратного комплексу задіяно 30 працівників Товариства. Решта питань, що викладені у цьому питанні та підпунктах 2.1., 2.2., 2.3. до нього, на погляд позивача, не є предметом дослідження відповідності вимогам законодавства про захист економічної конкуренції порядку використання та підключення до інформаційної системи портового співтовариства.

У питанні 3 вимоги-1 Комітетом запитувались копії документів, якими затверджена вартість послуг ТОВ «ППЛ 33-35» станом на 31.12.2014, 01.05.2015 та станом на момент надання відповіді, а також калькуляцію.

Проте, позивачем не надано копії документів запитуваних у питанні 3 вимоги-1, при цьому позивачем повідомлено, що, Товариство як Центр обробки даних надає замовникам інформаційні послуги з технічної підтримки та обслуговування ІСПС відповідно до укладеного господарського договору, розмір оплати таких послуг встановлюється договором та надало лише планову калькуляцію станом на 27.12.2013 та станом на 12.08.2015 № 4-гд.

Суд зазначає, що законодавство України не наділяє суб'єкта господарювання, у даному разі ТОВ «ППЛ 33-35» правом на власний розсуд вирішувати, чи стосується витребувана Комітетом у межах його повноважень інформація щодо певного питання, чи є вона необхідною для вирішення останнього та чи зникли підстави для її надання.

Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 595, вимогу-2 було отримано позивачем 21.09.2017, інформацію на вимогу-2 позивачу необхідно було надати 35-денний строк з дня отримання вимоги, тож останній день строку надання інформації на вимогу-2 припадав на 26.10.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом № ППЛ-В/12.2-241017-3 від 24.10.2017 з клопотанням продовжити термін надання інформації на пункти 7, 11, 16 та 23 вимоги-2 строком на 60 днів у зв'язку з тим, що відповідь на запитувану інформацію потребує перевірки та підбору значного масиву документації, та просив надати роз'яснення на пункти 2, 10.2 та 21 вимоги -2.

Листом № 143-29/08-12282 від 13.11.2017 відповідач повідомив позивача про подовження терміну надання інформації на пункти 7, 11, 16 та 23 вимоги-2 строком на 20 календарних днів з дня отримання листа та надано роз'яснення на пункти 2, 10.2 та 21 Вимоги 2.

В свою чергу, ТОВ «ППЛ 33-35» листами від 24.10.2017 № ППЛ-В/12.2-241017-1 та від 08.12.2017 № ППЛ-В/12.2-081217-1 надано комітету відповідь на вимогу-2.

Проте, аналіз інформації, отриманої у відповіді, свідчить, що ТОВ «ППЛ 33-35» у строк, встановлений державним уповноваженим Комітету у вимозі 2, надало інформацію в неповному обсязі на питання 5.2, 14.1 та 14.3 вимоги 2.

Зокрема, у питанні 5.2 вимоги 2 у Товариства запитувалась інформація, що мається на увазі під неякісним (неліцензованим) програмним забезпеченням, зазначеним у п. 8.9 проформи договору про надання послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС між ТОВ «ППЛ 33-35» та «Замовником» (наданим Товариством листом № ППЛ-В/12.2-160117-1 від 16.01.2017).

У свої відповіді ТОВ «ППЛ 33-35» зазначило, що до компетенції Товариства не входить тлумачення норм, термінів та визначень, що містяться у нормативно-правових актах чинного законодавства України, зокрема й терміну «неякісне (неліцензоване) програмне забезпечення». Замість того, ТОВ «ППЛ 33-35» надало визначення терміну «ліцензоване програмне забезпечення».

У питанні 14.1 вимоги-2 запитувалася інформація стосовно того, чи можливе використання користувачем ІСПС ключа електронно-цифрового підпису за його вибором. У Відповіді 2 Товариство повідомило, що «Вибір користувачем акредитованого центру сертифікації ключів не залежить від можливостей та функціоналу програмно-апаратного комплексу, який забезпечує функціонування ІСПС».

У питанні 14.3 вимоги 2 запитувалася інформація стосовно того, чи передбачена технічна підтримка клієнтської частини програмного забезпечення ІСПС, її вартість, копії всіх договорів, що укладалися для надання послуг технічної підтримки, та копії всіх документів (накази, рішення), якими встановлена ціна послуг з технічної підтримки з 2012 року по теперішній час та калькуляцію кожної з встановлених цін.

Надаючи відповідь на запитувану інформацію, позивач повідомив, що взаємовідносини між ЦОД та замовником врегульовані Договором про надання послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС. Такі договори укладаються на однакових умовах для всіх Замовників. Послуги, що надаються Замовнику передбачають можливість створювати електронні документи, передавати з використанням системи електронні документи та документи в електронному вигляді, отримувати інформацію про реєстрацію, результати розгляду та/або оформлення зазначених документів, забезпечення безперебійної роботи та всіх складових системи у відповідності до встановлених ДП «АМПУ» технологічних схем (порядків), структури та формату обміну даними в ІСПС. Таким чином, якщо під технічною підтримкою клієнтської частини програмного забезпечення ІСПС мається на увазі надання Товариством послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС, то такі послуги надаються на підставі відповідного договору. Щодо ціни послуг з технічної підтримки з 2012 року по теперішній час та калькуляцію кожної з встановлених цін повідомив, що вказані документи були надані листом Товариства № ППЛ-В/12.2-030517-2 від 03.05.2017 у відповідь на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного 6 комітету України від 11.04.2017 р. № 130-29/08-3944. Інформація з 2012 року не може бути надана.

Проте, суд зазначає, що у матеріалах антимонопольної справи відсутні зазначені позивачем договори, що свідчить про подання інформації до комітету у неповному обсязі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ППЛ 33-35» у строк, встановлений державним уповноваженим Комітету у вимозі 2, надало інформацію в неповному обсязі на питання 11 та 23 Вимоги-2.

Зокрема, у питанні 11 вимоги-2 запитувалась інформація стосовно джерел та розмірів коштів, що були витрачені на розробку, впровадження та адаптацію ІСПС за табличною формою.

У своїй відповіді позивач повідомив, що не може надати інформацію за наведеною табличною формою, оскільки витрати на розробку, впровадження та адаптацію, як і витрати на вдосконалення, внесення змін та доповнень до програмно-апаратного комплексу, є невід'ємною постійною складовою частиною загальних витрат Товариства та не можуть бути відокремлені у вигляді запропонованої Антимонопольним комітетом України таблиці, у тому числі у зв'язку з відсутністю даних виведення конкретних цифрових відомостей для заповнення полів цієї таблиці».

Разом з тим, суд зазначає, що отримавши вимогу-2, ТОВ «ППЛ 33-35» не повідомляло Комітет про відсутність запитуваної інформації, а навпаки просило продовжити термін надання інформації на пункт 11 вимоги-2 строком на 60 днів, у зв'язку з тим, що відповідь на запитувану інформацію потребує перевірки та підбору значного масиву документації.

Крім того, враховуючи те, що ТОВ «ППЛ 33-35», як розробник ІСПС, володіє інформацією щодо джерел та розмірів коштів, що були витрачені на розробку, впровадження, адаптацію, вдосконалення, внесення змін, доповнень тощо, до програмно-апаратного комплексу, а також стосовно їх цільового призначення, ТОВ «ППЛ 33-35» мало провести аналіз наявних у нього даних та надати інформацію, яка вимагається Комітетом, або ж зазначити про інший спосіб розподілення відповідних коштів.

У питанні 23 вимоги-22 запитувалась інформація стосовно вартості робіт з дослідження, проектування, створення ІСПС в частині програмно-апаратного комплексу профінансованих приватним акціонерним товариством «Пласке» (ідентифікаційний номер 30202681, адреса: вул. Академіка Заболотного, буд. 12, м. Одеса, 65001) з конкретизацію джерел походження коштів відповідно до табличної форми.

Надаючи відповідь на вказане питання, позивач вказав загальну суму фінансової допомоги, наданої ПрАТ «Пласке» у розмірі 4635,00 тис. грн, та зазначило, що кошти не мали спеціального цільового призначення на дослідження, проектування та створення програмно-апаратного комплексу, а також повідомило про відсутність необхідних відомостей для належного заповнення запропонованої табличної форми.

Разом з тим, отримавши вимогу-2 ТОВ «ППЛ 33-35» не повідомило Комітет про відсутність запитуваної інформації, а навпаки, звернулося до Комітету з клопотанням подовжити термін надання інформації на пункт 23 вимоги-1 строком на 60 днів у зв'язку з тим, що відповідь на запитувану інформацію потребує перевірки та підбору значного масиву документації.

Запропонована таблична форма щодо вартості робіт з дослідження, проектування, створення ІСПС в частині програмно-апаратного комплексу з конкретизацію джерел походження складалася відповідно до інформації, наданої ПрАТ «ПЛАСКЕ» (засновником ТОВ «ППЛ 33-35» та його учасником з часткою 100 %) листом від 05.05.2017 № 7050301/01/004-001 (вх. № 8-130/4405 від 11.05.2017), де ПрАТ «ПЛАСКЕ» зазначило, що фінансування дослідження, проектування та створення ІСПС в частині програмно- апаратного комплексу здійснювалось за рахунок власних коштів приватного інвестора, яким виступило АТ «ПЛАСКЕ.

Тож, суд зазначає, що ТОВ «ППЛ 33-35» мало у встановлений у вимозі 2 термін повідомити Комітет про неможливість надання такої інформації, крім того позивач міг надати інформацію, що запитувалася, зокрема щодо проектування, оскільки проектні роботи передбачають наявність проектної документації з відповідним кошторисом.

Отже, проаналізувавши надані позивачем відповіді на вимоги -1, 2, суд зазначає, що ТОВ «ППЛ 33-35» у встановлений державним уповноваженим Комітету строк надало інформацію в неповному обсязі.

Таким чином, дії ТОВ «ППЛ 33-35» з подання Комітету інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 11.04.2017 № 130-29/08-3944 у встановлений ним строк визнано порушенням, передбаченим пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, листом від 25.09.2018 № ППЛ-В/12.2-250918-1 (вх. № 8-08/11523 від 25.09.2018) позивачем було надано до Антимонопольного комітету України заперечення на встановлені відповідачем порушення, в яких позивач зазначив, що ним було надано інформацію на питання 2.1, 2.2 та 2.3 вимоги-1 згідно приписів чинного законодавства України відповідно до змісту поставленого питання та з урахуванням предмету дослідження відповідності вимогам законодавства про захист економічної конкуренції порядку використання та підключення до ІСПС. Зокрема, ним було повідомлено, що запитувана інформація, що не відноситься до предмету дослідження антимонопольної справи.

Проте, суд зазначає, що у вимозі-1 Товариство було проінформовано, зокрема щодо повноважень Комітету, компетенції державного уповноваженого Комітету, а також про обов'язковість виконання вимог органу Комітету та обов'язок надання інформації.

Крім того, Товариство було проінформовано про відповідальність за неподання інформації, подання інформації в неповному обсязі у встановлені органами Комітету строки, подання недостовірної інформації.

Отже, надані ТОВ «ППЛ 33-35» пояснення не спростовують висновків Комітету, що інформація на питання 2.1, 2.2 та 2.3 вимоги-1 надана в неповному обсязі у строк, встановлений державним уповноваженим у цій вимозі.

Крім того, позивач також зазначив, що у питанні 3 вимоги-1 комітетом не запитувались копії рішень, наказів, якими затверджена вартість послуг ТОВ «ППЛ 33-35» та розмір оплати яких встановлюється договором, а також наголошує на надання ним копій двох планових калькуляцій від 27.12.2013 та від 12.08.2015.

Проте, суд не приймає до уваги такі твердження позивача, оскільки у відповіді Товариства на питання 3 вимоги-1 відсутні запитувані комітетом копії документів, що затверджують вартість послуг ТОВ «ППЛ 33-35», та якими можуть бути, зокрема, відповідні розрахунки, рішення, накази тощо, при цьому позивачем не надано жодних пояснень щодо відсутності відповідних документів.

При цьому, листом № ППЛ-В/12.2-041017-1 від 04.10.2017 (вх. № 8-01/9958 від 10.10.2017) Товариство надало Комітету наказ в.о. генерального директора ТОВ «ППЛ 33-35» ОСОБА_6 від 12.08.2015 № 4-гд щодо затвердження планової калькуляції, тобто у розпорядженні позивача, на момент відповіді на вимогу 1, був у наявності документ, яким затверджувалась планова калькуляція станом на 12.08.2015 та який запитувався комітетом у пункті 3 вимоги 1, однак не був наданий позивачем.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що наданв повну відповідь на поставлення державним уповноваженим Антимонопольного комітету України А. Загребельською питання 5.2 вимоги-2 зазначивши, що термін «ліцензоване програмне забезпечення» має чітке законодавче визначення та не може тлумачитись (трактуватись) ані Товариством, ані іншими особами у іншому значенні, ніж це передбачено положеннями нормативно-правових документів».

Проте, такі твердження позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки товариство має володіти інформацією стосовно визначення окремих понять, які зазначаються ним у договорах про надання послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС, та які воно укладає з іншими суб'єктами господарювання.

Крім того, суд зазначає, що надаючи відповідь на питання 14.1. вимоги-2 позивач повідомив, що вибір користувачем акредитованого центру сертифікації не залежить від можливостей та функціоналу програмно-апаратного комплексу, який забезпечує функціонування ІСПС, однак така відповідь не дозволяє зробити висновки, чи можливе використання користувачем ІСПС ключа електронно-цифрового підпису за його вибором, чи така можливість відсутня.

Отже, надані ТОВ «ППЛ 33-35» пояснення не спростовують висновків Комітету, що інформація на питання 14.1 Вимоги 2 надана в неповному обсязі у строк, встановлений державним уповноваженим у цій вимозі.

У позовній заяві позивач також зазначає, що відповідь на питання 14.3 вимоги-2 надана ним у максимально можливому обсязі. Зокрема, Товариство зазначило що надає послуги з технічної підтримки та обслуговування ІСПС на підставі укладеного господарського договору про надання послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС. Крім того, було зазначено що Комітету надавалась інформація щодо загальної кількості укладених із Замовниками договорів (станом на 01.12.2016 р. 757 договорів), а також документи, що встановлюють зазначену у договорі вартість послуг з технічної підтримки та встановлюють зазначену у договорі вартість послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС (калькуляції).

Проте, такі твердження позивача не відповідають матеріалам справи, оскільки у листі № ППЛВ/12.2-241017-1 від 24.10.2017 (вх. № 8-143/10539 від 27.10.2017) ТОВ «ППЛ 33-35» зазначило, що під технічною підтримкою клієнтської частини програмного забезпечення ІСПС ним розуміється надання Товариством послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС, які надаються на підставі відповідного договору, тобто позивач був обізнаний про необхідність надання Комітету всіх договорів, що укладалися для надання послуг технічної підтримки з 2012 року по теперішній час, однак такі договори до Комітету не були надані.

При цьому, листом № ППЛ-В/12.2-030517-2 від 03.05.2017 позивачем була надана лише планова калькуляція станом на 27.12.2013 та станом на 12.08.2015 № 4-гд.

Крім того, враховуючи, що ТОВ «ППЛ 33-35», як розробник ІСПС, володіє інформацією щодо джерел та розмірів коштів, які були витрачені на розробку, впровадження, адаптацію, вдосконалення, внесення змін, доповнень тощо, до 10 програмно-апаратного комплексу, а також стосовно їх цільового призначення, Товариство мало дійсну можливість заповнити табличну форму відповідно до наявної в нього інформації або ж зазначити про інший спосіб розподілення відповідних коштів.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що майже кожний з 5 пунктів Вимоги 1 та Вимоги 2 складається з декількох окремих питань, що вже само по собі створює передумови для суб'єктивних тлумачень - чи неповнота стосується пункту вимоги, чи окремого питання з пункту Вимоги.

Проте суд не приймає до уваги такі твердження позивача, оскільки законодавство про захист економічної конкуренції не передбачає такого порушення як подання інформації в неповному обсязі на окремий пункт/підпункт вимоги про надання інформації.

Згідно з пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушенням законодавства про захист економічно конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України у встановлений ним строк.

Таким чином, подання інформації в неповному обсязі на окремий пункт/підпункт вимоги про надання інформації, відповідно до чинного законодавства про захист економічної конкуренції, є поданням інформації в неповному обсязі на вимогу органу Комітету.

Товариство зазначає, що в порушення статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» воно було позбавлено права наводити докази, а також доводити їх достовірність (об'єктивність), а також недостовірність (необ'єктивність) наведеної Комітетом інформації, що стала підставою для складання упереджених та необ'єктивних попередніх висновків у справі.

Однак, таке твердження не відповідає дійсності та не може бути взято до уваги судом, оскільки позивач не був обмежений ані в часі, ані в способах надати Комітету свої заперечення у справі № 143-26.13/44-18. Зокрема, з моменту отримання попередніх висновків у справі, позивач надіслав до Комітету близько 10 листів, клопотань, звернень та заперечень.

При цьому, сама по собі незгода позивача із відповідями Комітету не може свідчити про те, що такі клопотання не було ним розглянуто по суті.

Крім того, частиною першою статті 43 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що органи Комітету за власною ініціативою чи за клопотанням особи, яка бере участь у справі, мають право призначати експертизу, про що приймається розпорядження.

Відповідно до п. 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Комітету від 19.04.1994 № 5 та зареєстрованих у МЮУ 06.05.1994 за № 90/299, експертиза може бути призначена у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла тощо, розпорядженням органів Комітету, яким підвідомча справа.

Водночас, позивач просив Комітет призначити експертизу щодо встановлення фактів правомірності, належності та повноти наданої ТОВ «ППЛ 33-35» інформації та документів на питання вимог Комітету про надання інформації.

Проте вирішення вказаного питання не потребує наявності якихось спеціальних знань, оскільки при кваліфікації такого порушення законодавства про захист економічної конкуренції як подання інформації в неповному обсязі на вимогу Комітету встановленню та оцінці підлягає співставлення інформації, яка вимагалася Комітетом та яка була надана у відповідь на вимогу.

Таким чином, у даному випадку, у Комітету були відсутні підстави для призначення експертизи у справі, а отже обґрунтовано відмовлено у задоволенні відповідного клопотання позивача.

Отже, доказами, зібраними у антимонопольній справі, доводиться, а запереченнями та поясненнями позивача не спростовується висновок Комітету про те, що дії позивача, які полягали: у поданні Комітету інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого Комітету від 11.04.2017 № 130-29/08-3944 та на вимогу державного уповноваженого Комітету від 15.09.2017 № 143-29/08-10064 у встановлений ним строк, становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до статті 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не наділений правом визначати доцільність інформації яку вимагають органи Комітету.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Статтею 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб'єктам господарювання.

Отже, вимога Комітету для суб'єктів господарювання є обов'язковою, ненадання інформації на яку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, незалежно від суб'єктивного ставлення позивача щодо доцільності такої інформації для розгляду справи Комітетом.

Разом з цим, за змістом статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» саме на Комітет покладено обов'язок щодо здійснення збору та аналізу доказів необхідних для винесення рішення у справі.

При цьому, частиною четвертою статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про виключність повноважень Комітету, зокрема, в частині визначення обсягу інформації, необхідної для розгляду справи.

Отже, оскаржуваним рішенням Антимонопольного комітету України від 27.09.2018 №508-р встановлено, що позивачем не надано відповіді у повному обсязі на вимогу державного уповноваженого у встановлений строк.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством; закриття провадження у справі.

Як встановлено судом вище, доказів на підтвердження того, що позивач надав інформацію у встановлені строки та в необхідних обсягах, яка вимагалась Антимонопольного комітету України у вимогах № 130-29/08-3944 від 11.04.2017 та № 143-29/08-10064 від 15.09.2017, матеріали справи не містять, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного суду не представлено.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Антимонопольного комітету України діяв у межах наданих повноважень щодо витребування у позивача відповідної інформації, а позивач в свою чергу зобов'язаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 у справі №5023/599/12.

Отже, рішення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 561-р від 03.11.2015 прийнято у межах, визначених законом повноважень.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи Комітету та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ППЛ 33-35" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 08.04.2019

Суддя С. О. Щербаков