СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 922/2545/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І. Склярук С.І. Макаренко О.М. - за довіреністю (адвокат) Отрох А.В. - на підставі статуту

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "КРЄПИШ СВ" с.Щасливе, Запорізька область

на ухвалу господарського суду Харківської області
від18.02.2019 року
у справі№ 922/2545/18 (суддя Хотенець П.В.)
за позовом до відповідача про Фермерського господарства "КРЄПИШ СВ" с.Щасливе, Запорізька область Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" смт.Солоницівка, Харківська область стягнення 1057060, 57 грн.
В С Т А Н ОВ И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2018 позовні вимоги Фермерського господарства "КРЄПИШ СВ" с.Щасливе, Запорізька область (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" смт.Солоницівка, Харківська область (далі - Відповідач) задоволені частково; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 963123,10 грн. основного боргу, 67181,13 грн. пені, 15454,56 грн. витрат по сплаті судового збору та 22000,00 грн. витрат на послуги адвоката. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення господарським судом Харківської області 05.12.2018 видано відповідний наказ.

До господарського суду Харківської області звернувся Відповідач із заявою про відстрочення виконання судового рішення від 05 листопада 2018 року, яку мотивував наявністю значних боргових зобов'язань перед іншою особою, сезонним характером роботи підприємства та необхідністю оплати праці власним робітникам.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2019 по справі № 922/2545/18 заява Відповідача задоволена, виконання рішення господарського суду Харківської області від 05 листопада 2018 року по справі №922/2545/18 відстрочено на один рік до 05 листопада 2019 року.

Наведені Відповідачем обставини визнані судом такими, що істотно ускладнюють виконання рішення.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Зокрема, скаржник вважав, що суд першої інстанції безпідставно погодився з Відповідачем про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду, не врахувавши, що Позивач також є сільськогосподарським підприємством, що існує за рахунок отримання прибутку від врожаю та має забезпечити своїх працівників належними умовами праці. Також зазначав, що Відповідачем в обґрунтування поданої заяви не надано належних доказів, а зобов'язання Відповідача перед іншими особами не стосуються предмету спору.

На адресу суду від Відповідача надійшов відзив, за змістом якого він вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта спростовуються фактичними обставинами справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 08.04.2019року представник Позивача надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, зазначив, що твердження Позивача про надання переваги Відповідачу при розгляді заяви про відстрочення рішення суду не відповідають дійсності та спростовуються доказами наявності боргових зобов'язань Відповідача перед іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги, а Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додані додаткові докази (копії кредитного Договору №АС2017-05186 від 26.12.2017р., Договору про надання поворотної фінансової допомоги №04/04/2017 від 07.04.2017р., додаткової угоди від 20.12.2018р., акту взаємних розрахунків за цим договором та звіту з праці за січень 2019року), клопотання щодо долучення яких до матеріалів справи із доказами неможливості подання їх до суду першої інстанції - сторонами не надано, отже зазначені докази не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов'язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що відстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, законодавець пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

В обґрунтування поданої заяви Відповідач посилався на отримання претензії від ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" про виконання умов Договору фінансової допомоги, заборгованість за яким становить 26 755 828,54 грн.; сезонність попиту покупців на сільськогосподарську техніку, а також на те, що накладення арешту на майно Відповідача з метою виконання рішення господарського суду в даній справі має вкрай негативні наслідки для нього, які полягають в повній зупинці господарської діяльності (зупинці реалізації техніки та припинення отримання прибутків). Боржник зазначає про намагання сплатити боргові зобов'язання, однак наведені обставини ускладнюють виконання рішення господарського суду від 05 листопада 2018 року та в кінцевому підсумку зроблять його неможливим у визначений строк. Також зазначав, що на підприємстві Відповідача обліковується 106 працівників, яким регулярно нараховується та виплачується заробітна плата, включаючи встановлені відрахування до Державного бюджету, але застосовані до боржника заходи негативно впливають на виплату їм заробітної плати, що в свою чергу значно погіршують їх життєвий рівень.

Зазначені твердження Відповідача покладені судом першої інстанції в основу висновку про наявність підстав до відстрочення виконання рішення суду строком на один рік до 05.11.2019р.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону (частина 1 статі 145 Господарського кодексу України).

Поняття "фінансовий стан підприємства" визначено у спільному наказі Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України №49/121 від 26.01.2001, яким затверджено Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації (надалі - Положення).

Пунктом 1.1. Положення визначено, що фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 Положення, основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, у тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Приписами ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст.78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судова колегія зазначає, що Відповідачем ані до місцевого господарського суду, ані до апеляційного господарського суду не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування поданої заяви, зокрема не надано доказів, які б свідчили про існування загрози банкрутства підприємства, відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення, крім того, не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках боржника, зокрема, банківських довідок про відсутність необхідної суми коштів.

Відповідач не надав жодних належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання ним рішення суду, а посилання на наявність інших боргових зобов'язань не є доказом неможливості виконання судового рішення.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що складне фінансове становище заявника за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступає підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Висновок суду першої інстанції про наявність фінансових зобов'язань Відповідача перед третіми особами жодним чином не впливає на можливість надання відстрочки виконання рішення у даній справі, оскільки Відповідач, беручи на себе ризики підприємницької діяльності, мав на власний розсуд прогнозувати очікувані прибутки та можливі фінансові втрати.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної заяви не враховано, що Позивач також є сільськогосподарським підприємством, а специфіка саме його діяльності передбачає сезонність робіт та отримання прибутку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним вживаються всі можливі заходи з метою збереження виробництва та отримання прибутку для подальшого функціонування підприємства, проте жодних конкретних доказів цього не наводить.

Також Відповідачем не обґрунтовано та не надано жодного належного доказу, з яких міркувань виходить Відповідач щодо можливості погасити заборгованість саме до 05.11.2019р. та якими обставинами або належними документами це підтверджується.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що на момент звернення заявника із заявою про відстрочення виконання рішення (лютий 2019 року) пройшло вже більше ніж півроку з моменту набрання рішенням законної сили (листопад 2018 року), проте боржник не сплатив навіть частково наявну у нього заборгованість перед Позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відстрочка судового рішення у даному випадку фактично зупиняє виконання рішення на тривалий період, що порушує баланс інтересів стягувача та боржника, і в свою чергу, порушує основні принципи обов'язковості виконання судового рішення і, як наслідок, позбавляє кредитора на можливість захисту своїх прав.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 18.02.2019 у справі № 922/2545/18 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, через порушення норм процесуального права, а у задоволенні заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" про відстрочення виконання судового рішення від 05 листопада 2018 року слід відмовити за вищенаведених підстав.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "КРЄПИШ СВ" с.Щасливе, Запорізька область на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі № 922/2545/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду господарського суду Харківської області від 18.02.2019р. у справі № 922/2545/18 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" про відстрочення виконання судового рішення від 05 листопада 2018 року - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Заводська, буд. 49, ) на користь Фермерського господарства "КРЄПИШ СВ" (70514, Запорізька область, Оріхівський район, село Щасливе, вул. Запорізька, буд. 15, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1921,00грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 10.04.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай