РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2019 року

м. Чернігів

справа № 927/188/19

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/188/19, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

юр. адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021,

пошт. адреса: пр-т Миру,53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

до відповідача: Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер»

масив «Зелений» №1, с. Новий Білоус, Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,15501

про стягнення 783 390,05 грн

за участю

представника позивача: не з’явився,

представника відповідача: не з’явився.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Чернігівгаз Збут”, звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального лікувально-профілактичного закладу “Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер” про стягнення 783 390,05 грн, а саме: 764 891,81 грн боргу, 17 075,30 грн пені, 1 422,94 грн 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем вимог договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВСrz582-18 від 04.10.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 927/188/19 у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.04.2019 та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце підготовчого засідання.

Від відповідача 28.03.2019 на адресу Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив на позов № 07-01/599 від 26.03.2019, відповідно до якого вимоги позивача, викладені у позовній заяві відповідачем визнаються повністю. Крім того, відповідач просить вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позові відповідно до ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України.

Суд приймає відзив на позов. Справа розглядається з врахуванням відзиву на позов.

02.04.2019 від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній зазначає, що у позовній заяві помилково було зазначено пункт договору 6.2.1. як підстава вимог про стягнення пені, замість п.7.2.1. Договору, який передбачає відповідальність за порушення виконання грошового зобов’язання.

Суд прийняв пояснення до розгляду та долучив документ до матеріалів справи.

До початку судового засідання 02.04.2019 від позивача та відповідача надійшли заяви № 18/93 від 02.02.2014, № б/н від 02.04.2019 відповідно про розгляд справи без участі представників сторін.

Суд заяви задовольнив та долучив до матеріалів справи.

02.04.2019 від позивача надійшла заява № 147007.2-Ск-8787-0419 від 01.04.2019 про повернення судового збору.

Свою заяву позивач обґрунтовує положеннями ч.1 ст.130 ГПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суду відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, позивач просить повернути 16,23 грн надлишково сплаченого судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд заяву позивача прийняв до розгляду.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У судовому засіданні підписана вступна та резолютивна частина рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Фактичні обставини справи.

04.10.2018 між Комунальним лікувально-профілактичним закладом «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер» (Споживачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (Постачальником) укладено договір постачання природного газу № 41АВСrz582-18 (далі – Договір).

Відповідно до умов договору постачальник постачає «Код за ДК 021:2015:09120000-6-Газове паливо (Природний газ)» (далі – газ або товар) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.3. Договору сторони визначили, що Постачальник передає Споживачу по 31 грудня 2018 року (включно) газ обсягом 244492 куб.м, у тому числі по місяцях (куб.м): жовтень – 35 000, листопад – 100 000, грудень – 109 492.

24.01.2019 сторони уклали Додаткову угоду до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВСrz582-18 від 08.10.2018 (далі – Додаткова угода), відповідно до умов якої доповнили п.1.3 розділу І Договору новим абзацом: «Планові обсяги постачання газу на 2019 рік по місяцях: січень – 15 000, лютий – 10 000, березень 9,617».

Згідно з п. 2.10. Договору приймання – передача газу, переданого Постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.2. Договору сторони визначили, що загальна вартість цього Договору становить 2 793 624,27 грн , в т.ч. ПДВ 465 604,04 грн.

Додатковою угодою, чинною з 01.01.2019, сторони виклали п. 3.2. у наступній редакції: «Ціна, з 01.01.2019 року за 1000 куб. м природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить: 14627,04 грн за 1000 куб м, в т.ч. ПДВ 20%.»

Пунктом 3.3. Договору (з врахуванням Додаткової угоди) визначено, що сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п.3.1 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу розрахунках за цим Договором. У відповідності до законодавства, що регулює відносини на ринку природного газу та у сфері державних або публічних закупівель Сторони дійшли згоди збільшити суму Договору на 2019 рік, відповідно до затверджених видатків, на 506 344,24 грн, що не перевищує 20% від суми Договору.

Розрахунковий період за даним договором становить один місяць-з 8.00 години першого дня місяця до 8.00 години першого наступного місяця включно або з конкретної години визначеного дня місяця до конкретної години визначеного дня наступного місяця, що визначені Газорозподільним підприємством. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену відповідно до умов Договору. Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється на підставі акту приймання – передачі газу до 10-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки (п. 5.1.,5.2.,5.3. Договору).

Відповідно до п. 7.2.2. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, з вини Споживача, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2018 року та діє в частині поставки газу з 01 жовтня 2018 року до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

29.12.2018 між сторонами укладена Додаткова угода щодо продовження строку дії до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВСrz582-18 від 08.10.2018, відповідно до умов якого , керуючись ч.5 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» Сторони прийшли до згоди продовжити строк дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, якщо видатки на цю мету затверджено у установленому порядку.

Позивач на виконання умов договору у січні 2019 року поставив відповідачу природний газ у обсязі 86,910 тис.куб.м на загальну суму 1 271 236,05 грн, що підтверджується актами прийняття-здачі природного газу до договору на постачання природного газу № ЧРЗ89000321 на суму 506 344,24 грн (з ПДВ), № ЧРЗ89000322 на суму 764 891,81 грн (з ПДВ).

Акти прийняття-здачі підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств. Зауваження і заперечення відсутні.

19.02.2019 відповідач частково здійснив оплату вартості отриманого у січні 2019 року газу у сумі 506 344,24 грн, що підтверджується випискою по рахунку № 0 з 01.01.2019 до 20.02.2019.

Станом на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача склала 764 891,81 грн.

За прострочення виконання зобов’язання по оплаті вартості газу позивач нарахував та пред’явив до стягнення:

17 075,30 грн пені за прострочення виконання грошового зобов’язання за період з 12.02.2019 по 01.03.2019;

1 422,94 грн 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов’язання за період з 12.02.2019 по 01.03.2019.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв’язку з невиконанням умов договору відповідачем.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконувались належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, ст. 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - стаття 530 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свій обов’язок щодо поставки газу відповідачу у січні 2019 року виконав у повному обсязі, відповідач газ прийняв, що підтверджується актами прийняття-здачі природного газу до договору на постачання природного газу № ЧРЗ89000321 на суму 506 344,24 грн (з ПДВ), № ЧРЗ89000322 на суму 764 891,81 грн (з ПДВ). Загальна сума поставки становить 1 271 236,05 грн.

Станом на день винесення рішення судом, відповідач свій обов’язок щодо оплати газу виконав частково, сплативши 506 344,24 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по неоплаті вартості отриманого газу станом на день винесення рішення судом складає 764 891,81 грн.

У той же час, свої зобов’язання щодо оплати товару у строк, визначений договором, відповідач виконав з порушенням строків оплати, внаслідок чого виникла прострочка виконання зобов’язання.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши перевірку розрахунку пені та 3% річних, заявлених позивачем, судом встановлено, що зазначені суми позивачем нараховані правомірно, у відповідності до умов договору та вимог законодавства.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 17 075,30 грн пені та 1 422,94 грн 3% річних за період прострочення з 12.02.2019 по 01.03.2019 є правомірними і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ураховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про стягнення 764 891,81 грн боргу, 17 075,30 грн пені та 1 422,94 грн 3% річних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 4 ч.6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору.

Платіжним дорученням № 2287 від 25.02.2019 позивачем сплачено 11 767,08 грн судового збору.

У справі № 927/188/19 ціна позову складає 783 390,05 грн. Таким чином, судовий збір за подання позову до суду становить 11 750,85 грн (783 390,05*1,5%).

Позивачем здійснено оплату судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Переплата складає 16,23 грн.

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України, яка кореспондується з ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, клопотання позивача про повернення судового збору та відповідача про вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову підлягають задоволенню.

Позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 16,23 грн судового збору як надлишково сплаченого та 5 875,43 грн – у зв’язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 5 875,43 грн.

Керуючись ст. 120,129,178,236-239,240,241 Господарського процесуального кодексу України,суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», до Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер», про стягнення 783 390,05 грн заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер», масив «Зелений» №1, с. Новий Білоус, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15501, , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», вул. Любецька,68, м. Чернігів, 14021, , 764 891,81 грн боргу, 17 075,30 грн пені, 1 422,94 грн 3% річних, 5 875,43 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, з Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 22030101) 5 891,66 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 2287 від 25.02.2019, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи № 927/188/19 Господарського суду Чернігівської області.

5. Дане рішення є підставою для повернення судового збору з Державного бюджету України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 08.04.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                                                                  М.П. Ноувен