ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р.                      Справа № 911/422/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Житлово-комунального підприємства «Немішаєве»

про стягнення 124 306, 81 грн.

Представники: не викликалися

суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області із позовною заявою № 14/4-295 від 08.02.2019 (вх. № 444/19 від 12.02.2019) про стягнення з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» (відповідач) заборгованості за договором № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 у розмірі 124 306, 81 грн., з яких: 68 506, 33 грн. – основного боргу, 22 453, 16 грн. – пені, 5 555, 65 грн. – 3% річних та 27 791, 67 грн. – інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.02.2019 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов’язано сторін вчинити певні дії.

11.03.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшов супровідний лист № 14/4-777В від 06.03.2019 (вх. № 4700/19 від 11.03.2019), до якого додано витребувані судом документи.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо здійснення розрахунку за фактично переданий газ, у зв’язку з чим він просить суд стягнути з відповідача 68 506, 33 грн. – основного боргу, 22 453, 16 грн. – пені, 5 555, 65 грн. – 3% річних та 27 791, 67 грн. – інфляційних втрат. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача понесені ним судові витрати, а саме 1 921, 00 грн. судового збору.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи на адресу, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і позовних матеріалах, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 664, відзив на позовну заяву не надіслав.

Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

27.11.2014 між сторонами укладено договір № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов’язався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п. 3.1 договору позивач передає відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ відповідач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов’язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що відповідач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає позивачу належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується позивачем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов’язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов’язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 1 091, 00 грн., крім того ПДВ – 20 % - 218, 20 грн., всього з ПДВ – 1 309, 20 грн.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений позивачем відповідачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов’язковим.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 11 договору даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 20.03.2015, № 2 від 20.07.2015 та № 3 від 15.10.2015 до договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 сторони змінювали п. 5.2 договору щодо ціни газу.

Додатковою угодою № 4 від 25.11.2015 до договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 сторони дійшли згоди змінити з 01.12.2015 банківські реквізити позивача, що вказані в п. 12 договору.

На виконання умов договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 позивач протягом січня-грудня 2015 року передав відповідачу товар (природний газ) на загальну суму 100 544, 59 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 15 534, 96 грн., від 28.02.2015 на суму 13 170, 55 грн., від 31.03.2015 на суму 11 264, 37 грн., від 30.04.2015 на суму 8 890, 08 грн., від 30.11.2015 на суму 23 589, 10 грн., від 31.12.2015 на суму 28 095, 53 грн., підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Проте, в порушення своїх договірних зобов’язань, відповідач за отриманий товар (природний газ) розрахувався частково, а саме на суму 32 038, 26 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками, у зв’язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 68 506, 33 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частино 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним зобов’язань за договором № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його повної оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 68 506, 33 грн. основного боргу за договором № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов’язання щодо здійснення розрахунку за товар в строк встановлений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 5 555, 65 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на прострочені зобов’язання, що виникли у січні 2015 року за період з 17.02.2015 по 20.12.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 17.03.2015 по 24.12.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у березні 2015 року за період з 15.04.2015 по 12.04.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 15.05.2015 по 12.04.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 15.12.2015 по 12.04.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 15.01.2016 по 12.04.2018.

Також, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у зв’язку з порушенням строків виконання грошового зобов’язання у розмірі 27 791, 67 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на прострочені зобов’язання, що виникли у січні 2015 року за період з 01.03.2015 по 30.11.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 01.04.2015 по 30.11.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у березні 2015 року за період з 01.05.2015 по 31.03.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 01.06.2015 по 31.03.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 01.01.2016 по 31.03.2018;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 01.02.2016 по 31.03.2018.

Крім того, позивач, на підставі п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача складає 22 453, 16 грн. та нарахована за наступні періоди:

- на прострочені зобов’язання, що виникли у січні 2015 року за період з 17.02.2015 по 16.08.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у лютому 2015 року за період з 17.03.2015 по 16.09.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у березні 2015 року за період з 15.04.2015 по 14.10.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у квітні 2015 року за період з 15.05.2015 по 14.11.2015;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у листопаді 2015 року за період з 15.12.2015 по 14.06.2016;

- на прострочені зобов’язання, що виникли у грудні 2015 року за період з 15.01.2016 по 14.07.2016.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, суд звертає увагу, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, за змістом п. 14 вищевказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про: обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, якою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Водночас застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18, від 26.02.2019 у справі № 904/2960/18, від 29.01.2019 у справі № 925/108/18, від 13.02.2019 у справі № 924/292/18, від 21.01.2019 у справі № 914/362/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 14.01.2019 у справі № 904/1615/18 та від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18.

Отже, частиною 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено механізм звільнення боржників (споживачів) від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування їм неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та 3% річних на суму основної заборгованості за договорами купівлі-продажу (поставки) природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом, так і у спосіб списання цих нарахувань (припинення зобов'язань), разом з тим, право не нараховувати неустойку, інфляційні витрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності вказаним Законом.

Пунктом 1.2 договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ згідно акту приймання-передачі від 31.01.2015 у січні 2015 року на суму 15 534, 96 грн., акту приймання-передачі від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 13 170, 55 грн., акту приймання-передачі від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 11 264, 37 грн., акту приймання-передачі від 30.04.2015 у квітні 2015 року на суму 8 890, 08 грн., акту приймання-передачі від 30.11.2015 у листопаді 2015 року на суму 23 589, 10 грн., акту приймання-передачі від 31.12.2015 у грудні 2015 року на суму 28 095, 53 грн. Загальна сума переданого позивачем відповідачу протягом січня-грудня 2015 року природного газу складає 100 544, 59 грн.

Відповідач, в свою чергу, за період з 20.03.2015 по 21.09.2016 здійснив оплату згідно договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 на загальну суму 32 038, 26 грн. Несплаченою залишилась заборгованість у розмірі 68 506, 33 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016) частина заборгованості відповідача за придбаний природній газ згідно договору № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 була погашена.

Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачем повністю оплачено акти приймання-передачі від 31.01.2015 та від 28.02.2015, а також частково - акт приймання-передачі від 31.03.2015.

За таких обставин, зважаючи на вищезазначені положення законодавства, суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, погашену до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому вимоги позивача в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат можуть бути задоволенні судом лише в частині нарахувань на залишок заборгованості за березень, квітень, листопад і грудень 2015 року.

Судом здійснено відповідний розрахунок та встановлено, що вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди, розраховані виходячи із залишку заборгованості, що не була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підлягаю задоволенню у таких сумах: пеня у розмірі 13 043, 65 грн., 3 % річних у розмірі 4 682, 59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 21 389, 57 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 2080/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 107 622, 14 грн., з яких: 68 506, 33 грн. - основного боргу, 13 043, 65 грн. – пені, 4 682, 59 грн. – 3 % річних та 21 389, 57 грн. – інфляційних втрат, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 9 409, 51 грн. – пені, 873, 06 грн. – 3 % річних та 6 402, 10 грн. – інфляційних втрат суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 237-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» (07853, Київська область, Бородянський район, селище міського типу Немішаєве, вулиця Чкалова, будинок 42, ідентифікаційний код - 23579528) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код - 20077720) 68 506 (шістдесят вісім тисяч п’ятсот шість) грн. 33 коп. - основного боргу, 13 043 (тринадцять тисяч сорок три) грн. 65 коп. – пені, 4 682 (чотири тисячі шістсот вісімдесят дві) грн. 59 коп. – 3 % річних, 21 389 (двадцять одна тисяча триста вісімдесят дев’ять) грн. 57 коп. – інфляційних втрат та 1 921 (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. – судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» 9 409, 51 грн. – пені, 873, 06 грн. – 3 % річних та 6 402, 10 грн. – інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.04.2019.

Суддя                                 Т.В. Лутак