ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 Справа № 904/2560/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Ольховська А.М., довіреність №17/26/4309 від 28.12.2018, представник

від третьої особи-1: Степанов М.М., довіреність №7-4/02-08/775 від 27.02.2019, представник

від третьої особи-2: Житна В.В., довіреність №-4-0.61-258/62-18 від 11.09.2018, представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Башкова Костянтина Анатолійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2018 у справі №904/2560/18 (суддя Рудь І.А.; рішення ухвалене о 15:54 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 01.11.2018)

за позовом фізичної особи-підприємця Башкова Костянтина Анатолійовича, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м.Дніпро

про визнання незаконним та скасування рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 21.12.2016 №1267

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року фізична особа-підприємець Башков Костянтин Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, в якому просив суд визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №1267 від 21.12.2016 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Башкову К.А. у наданні згоди на подальше користування частинами земельних ділянок" в частині відмови фізичній особі - підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу в наданні згоди на подальше користування частиною земельної ділянки, наданої на підставі договору особистого сервітуту від 29.01.2014 №4469993 (частина земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) для розміщення тимчасової споруди торговельного павільйону), з моменту його прийняття, як таке, що є необґрунтованим та не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Позов обґрунтовано посиланням на те, що оскаржуване рішення є незаконним та передчасним у вказаній вище частині, оскільки зазначені у ньому підстави відмови не відповідають дійсності; позивач, як сервітуарій, належно виконував обов'язки, відповідно до умов договору особистого сервітуту від 12.12.2013 №12013183, укладеного із відповідачем, та не порушував межі виділених земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2018 у справі №904/2560/18 (суддя Рудь І.А.) у позові відмовлено.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що судом встановлено, що позивачем не дотримано умов укладеного із відповідачем договору та вимог чинних нормативно-правових актів. За викладених обставин, відповідач обґрунтовано, відповідно до вимог чинного законодавства, відмовив позивачу у наданні згоди на подальше користування частини земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), шляхом прийняття рішення від 21.12.2016 №1267.

Позивач (ФОП Башков К.А.), не погодившись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2018 у справі №904/2560/18 скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №1267 від 21.12.2016 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Башкову К.А. у наданні згоди на подальше користування частинами земельних ділянок" в частині відмови фізичній особі - підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу в наданні згоди на подальше користування частиною земельної ділянки, наданої на підставі договору особистого сервітуту від 29.01.2014 №4469993 (частина земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) для розміщення тимчасової споруди торговельного павільйону), з моменту його прийняття, як таке, що є необґрунтованим та не відповідає вимогам діючого законодавства України.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП Башков К.А. вказує на те, що вважає рішення суду безпідставним та таким, що ухвалено без ретельного вивчення письмових доказів, долучених до матеріалів справи, неправильного їх дослідження та оцінки доказів, що мають значення для справи. Зокрема, посилається на примірник договору особистого сервітуту №12013183 від 12.12.2013 з додатками, серед яких є аркуш паспорту прив'язки (Генплан М1:500), на якому зазначено існування гаражу (літера М) та павільйону, майбутнє встановлення якого виконано архітектором Жалдаченко, та аркуш плану розташування земельної ділянки площею 0,0077 га. На вказаному аркуші зазначено розташування сервітутної земельної ділянки, позначене літерами 1,2,3,4,5,6,7,8, та позначено розташування гаражу (літера М) відносно сервітутної земельної ділянки, тобто існування окремого металевого гаражу відображено у графічних матеріалах договору сервітуту і позначено геодезичні координати між земельної ділянки. Також, згідно технічного паспорту БТІ на павільйон, МАФ є окремим об'єктом, який розташований на відведеній договором сервітуту земельній ділянці, і межі земельної ділянки не порушені та проходять поруч з існуючим металевим гаражем. Зазначений доказ з використанням геодезичного обладнання було виконано ТОВ "Крікон-ГЕО" у вигляді графічної роботи з зазначенням кольоровими лініями межі павільйону та межі сервітутної земельної ділянки (вони не порушені та не перетинаються), цей доказ надано представником позивача 20.09.2018 у залі судового засідання та суддею був оглянутий, але у рішенні не взятий до уваги як доказ не порушення меж. На думку апелянта, наявність на фотографіях відповідача двох окремих об'єктів, без графічних та геодезичних матеріалів, не підтверджує факт порушення використання сервітутної земельної ділянки, а лише підтверджує фактичну ситуацію розміщення двох окремих споруд згідно проекту відведення земельної ділянки під сервітут. МАФ та металевий гараж розташовані поруч і тільки однаковим металевим матеріалом проведено зовнішнє оздоблення для надання спорудам більш привабливого вигляду. Також позивач вважає, що судом належним чином не досліджено сам текст рішення відповідача, яке містить посилання на акт обстеження земельної ділянки від 30.11.2016, який, нажаль, було складено без участі ФОП Башкова К.А., без можливості ознайомлення з ним позивачем, що ставить під сумнів правомочність складання та зміст даного акту, та й взагалі його існування. Факти (акти, схеми, геодезичні зйомки), які б підтверджували порушення меж земельної ділянки, не надані та до оскаржуваного рішення не долучені. За твердженням позивача, згідно кадастрового плану земельної ділянки та плану розташування земельної ділянки межі ділянки та умови використання сервітутної земельної ділянки ФОП Башкова К.А. не порушені, тому підстав для відмови у подовженні терміну оренди на наступні три роки - відсутні.

Відповідач (Криворізька міська рада Дніпропетровської області) у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції в повній мірі дотримано норми матеріального і процесуального право, встановлено обставини справи та досліджено докази, у зв'язку з чим, підстави для його скасування відсутні, а зміст і вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими. Зокрема, відповідач вказує на те, що згідно п.п.2.20., 2.21 "Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" оформлення паспорту прив'язки відбувається до початку встановлення тимчасової споруди, в ньому містяться відомості щодо того, яким має бути об'єкт, а саме, паспорт прив'язки включає в себе: схему розміщення ТС, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1:500, а також схему благоустрою прилеглої території, ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС); технічні умови щодо інженерного забезпечення ТС, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Тому, на думку відповідача, є безпідставним твердження позивача про те, що він не порушував норми, встановлені Порядком, оскільки у паспорті прив'язки зазначена площа приміщення, що відповідає нормам. Адже фактичне порушення не можна побачити, виходячи з даних паспорту прив'язки, тому що не виключена можливість здійснення добудови, яка не буде відповідати самому паспорту, і виявити дані порушення можна лише шляхом обстеження об'єктів.

Третя особа-2 (Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) подала до суду апеляційної інстанції пояснення по справі, в яких зазначає, що відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно зо закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області. Згідно відомостей Публічної кадастрової карти, земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) знаходиться у комунальній власності. Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Вказує, що відповідно до п.3 рішення Криворізької міської ради від 21.12.2016 №1267 "Про відмову фізичній особі підприємцю Башкову К.А. у наданні згоди на подальше користування частинами земельних ділянок" зазначено про рекомендацію управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області внести зміни до земельно-облікової документації. Повідомляє суд, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, управління Держгеокадастру у Криворізькому районі від 21.11.2017 ліквідовано. Правонаступників немає. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначає, що виконати вимоги п.3 рішення Криворізької міської ради від 21.12.2016 №1267 "Про відмову фізичній особі підприємцю Башкову К.А. у наданні згоди на подальше користування частинами земельних ділянок" станом на сього є неможливим, оскільки чинним законодавством України не передбачено ведення відомостей "Земельно-облікової документації". Просить врахувати зазначені обставини в поясненнях щодо позову при розгляді справи по суті.

Третя особа-1 (Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надала.

Представник позивача в судове засідання 10.04.2019 не з'явився. Ухвала суду про відкладення розгляду справи в судовому засіданні з 13.03.2019 на 10.04.2019 о 12:00 год. не отримана позивачем по причині закінчення встановленого терміну зберігання та повернута ДП "УКРПОШТА" в матеріали справи (а.с.231-232). Враховуючи, що розгляд справи в судовому засіданні 13.03.2019 відкладався на 10.04.2019 за клопотанням позивача і позивач не повідомив суд про причини неявки свого представника, колегія суддів визнала неповажною причини неявки позивача та визнала, що не неявка його представника не перешкоджає розгляду цієї справи по суті в порядку апеляційної провадження.

У судовому засіданні 10.04.2019 представники відповідача та третіх осіб заперечували на задоволенні апеляційної скарги позивача.

За результатом перегляду даної справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 10.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 27.11.2013 № 2333 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та надання дозволу на складання договорів особистого сервітуту під тимчасовими спорудами" вирішено затвердити Фізичній особі-підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок під тимчасовими спорудами, на які поширюється право сервітуту; надано дозвіл на складання терміном на 3 роки договорів особистого сервітуту на земельні ділянки під тимчасовими спорудами для здійснення ним підприємницької діяльності (а.с.13).

У додатку до рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 27.11.2013 №2333 "Перелік земельних ділянок, відносно яких затверджується технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж їх частин, на які поширюється право сервітуту під тимчасовими спорудами", зазначено про затвердження технічної документації із землеустрою, що затверджується Фізичній особі - підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу на частину земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площа забудови однієї споруди 24,0 кв.м; кількість споруд 1 (а.с.13).

На підставі рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 27.11.2013 №2333 між Криворізькою міською радою (розпорядник) та Фізичною особою-підприємцем Башковим Костянтином Анатолійовичем (сервітуарій) укладено договір особистого сервітуту № 12013183 від 12.12.2013 (далі - договір), відповідно до п.1.1. умов якого розпорядник на підставі рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 27.11.2013 № 2333 встановлює межі зони дії особистого сервітуту щодо частини земельної ділянки житлової та громадської забудови, а сервітуарій розміщує в цих межах тимчасову споруду торгівельного павільйону (а.с.9-12).

Частина земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут, розташована за адресою: АДРЕСА_1 у Тернівському районі м.Кривого Рогу (п. 1.2. договору).

Площа частини земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут, складає 0,0077 га (п. 2.1. договору).

Кадастровий номер частини земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут НОМЕР_1 (п. 2.3. договору).

Договір укладено на 3 роки. Після закінчення строку дії договору сервітуарій, який належно виконував обов'язки, відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово розпорядника про наміри продовжити його дію. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого розпорядником відповідного рішення. У разі відсутності заперечень з боку розпорядника щодо поновлення строку дії договору на новий термін протягом одного місяця після його закінчення, договір вважається поновленим на тих же самих умовах і на той же термін (п. 3.1. договору).

Порушення сервітуарієм термінів звернення веде до втрати переважного права щодо поновлення договору (п. 3.2. договору).

Користування частиною земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут є платним (п. 4.1. договору).

Частина земельної ділянки житлової та громадської забудови, щодо якої встановлено особистий сервітут, передається у строкове платне користування для розташування тимчасової споруди торгівельного павільйону (п. 5.1. договору).

Сервітуарій зобов'язаний виконувати та не порушувати обмеження (обтяження) щодо об'єкта користування в обсязі, передбаченому законом або договором; виконувати обов'язки, передбачені Законом України "Про оренду землі" та іншими правовими актами (п. 8.4.4. та п. 8.4.15. договору).

Відповідно до п. 11.2. договору дія договору припиняється в разі:

Закінчення строку, на який його було укладено (п. 11.2.1. договору);

Отримання сервітуарієм заперечення розпорядника щодо його поновлення на новий термін (п. 11.2.2. договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та державної реєстрації права сервітуту, яке поширюється на зазначену земельну ділянку (п. 14.1. договору).

Відповідно до витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 16988997 від 29.01.2014 (а.с.20) державна реєстрація права сервітуту відбулась за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №10426207 від 29.01.2014.

Як вказано вище, згідно з пунктом 3.1. договору, після закінчення строку договору сервітуарій має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк.

Як вказує фізична особа - підприємець Башков Костянтин Анатолійович, він скориставшись своїм переважним правом на поновлення дії договору на новий строк, звернувся до Криворізької міської ради в визначеному законом порядку з відповідною заявою від 23.11.2016.

Рішенням Криворізької міської ради № 1267 від 21.12.2016 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Башкову К.А. у надані згоди на подальше користування частинами земельних ділянок" фізичній особі-підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу відмовлено в наданні згоди на подальше користування частинами земельних ділянок, наданих на підставі договору особистого сервітуту від 29.01.2014 р. №4469993 (частина земельної ділянки площею 0,0077га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) для розміщення тимчасової споруди торговельного павільйону) (а.с.8).

У рішенні Криворізької міської ради №1267 від 21.12.2016 зазначено, що фактично на земельних ділянках розташовані торговельні павільйони, розміри яких не відповідають нормам, передбаченим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", межі частин земельних ділянок порушені та не відповідають межам, погодженим паспортами прив'язки.

Як вважає фізична особа-підприємець Башков Костянтин Анатолійович (надалі також - позивач), відмова у наданні згоди на подальше користування частиною земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), наданої на підставі договору особистою сервітуту від 29.01.2014 №4469993, є необґрунтованою та безпідставною, а тому рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №1267 від 21.12.2016 в цій частині підлягає скасуванню з моменту його прийняття, що стало приводом для звернення до суду із позовом, який й є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною першою статті 155 Земельного кодексу України, встановлено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання правового акту органу державної влади недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, чим порушуються права особи.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що встановив, що позивачем не дотримано умов укладеного із відповідачем договору та вимог чинних нормативно-правових актів, а тому відповідач обґрунтовано, відповідно до вимог чинного законодавства, відмовив позивачу у наданні згоди на подальше користування частини земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), шляхом прийняття рішення від 21.12.2016 №1267.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 1.4. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, застосовуються терміни у такому значенні: стаціонарна ТС -споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м. Згідно паспорту прив'язки, доданого до матеріалів справи, загальна площа торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 складає - 24,0 м.кв., тому інформація щодо невідповідності розміру павільйону, зазначена у рішенні, є невірною. Відповідне рішення Криворізької міської ради містить посилання на акт обстеження земельної ділянки від 30.11.2016, який складено без участі ФОП Башкова К.А. При цьому, з цим актом можливості ознайомитись позивачу не надали, що ставить під сумнів правомочність складання та зміст даного акту, та й взагалі його існування. Факти (акти, схеми, геодезичні зйомки), які б підтверджували порушення меж земельної ділянки, не надані та до оскаржуваного рішення не долучені. Згідно кадастрового плану земельної ділянки та плану розташування земельної ділянки межі ділянки та умови використання сервітутної земельної ділянки ФОП Башковим К.А. не порушені, тому підстав для відмови у подовженні терміну оренди на наступні три роки - відсутні.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу користування земельною ділянкою комунальної форми власності.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним законом.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше.

Згідно з частиною другою статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п'ята статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пп. 34 частина перша статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Враховуючи викладене Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу, та здійснювати від її імені і в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, у тому числі і вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію (частина п'ята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (частина перша статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Відповідно до статті 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою статті 404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За статтею 100 Земельного кодексу України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, Криворізька міська рада має виключне право вирішувати питання встановлення земельних сервітутів щодо земель, які є власністю територіальної громади м.Кривого Рогу.

Як вказано вище, на підставі рішення міської ради від 27.11.2013 №2333 між Криворізькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем Башковим К.А. було укладено договір особистого сервітуту № 12013183 від 12.12.2013. За змістом п.3.1. договору, його укладено на 3 роки. Після закінчення строку договору сервітуарій, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше, ніж за два місяці до строку закінчення договору повідомити письмово розпорядника про наміри продовжити його дію. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого розпорядником відповідного рішення.

У відповідності до п. "в" ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів - право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 затверджено "Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" (далі - Порядок №244), який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.1. Порядку №244 підставою для розміщення стаціонарної тимчасової споруди (далі - ТС) є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС (п. 2.2. Порядку №244).

Відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (п. 2.4. Порядку №244).

Розміщення окремих ТС здійснюється згідно з цим порядком (п. 1.7. Порядку №244).

Стаціонарна ТС - споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м (п. 1.4. зазначеного Порядку №244).

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контору) або не мати такого приміщення.

Державними будівними нормами України "Будинки і споруди. Підприємства торгівлі" (ДБН В.2.2-23:2009) визначено поняття малої архітектурної форми та павільйону, згідно з якими малою архітектурною формою визначено павільйони, кіоски, торгівельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо).

Павільйон - торгівельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торгівельну залу для покупців.

Отже, торгівельний павільйон, для розміщення якого на земельній ділянці комунальної форми власності відповідачем був наданий дозвіл на умовах договору сервітуту є тимчасовою спорудою, на яку розповсюджено дію наведених правових норм.

Відповідно до п. 2.21. Порядку №244 відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається.

Розміщення ТС самовільно забороняється (п.2.31. Порядку №244),

Рішенням Криворізької міської ради від 27.07.2011 №514 затверджено "Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель у м. Кривому Розі" (далі - Положення №514).

Основними завданнями самоврядного контролю є: здійснення контролю за використанням та охороною земель міста, додержанням земельного та екологічного законодавства (п. 1.4. Положення №514).

Самоврядний контроль за використанням і охороною земель: полягає у забезпеченні додержання органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства; повинен здійснюватися регулярно і своєчасно, що значно підвищить ефективність та результативність контрольної діяльності; передбачає постійне спостереження за станом використання земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та внесення пропозиції щодо ефективного та раціонального використання земель (п. 1.6. Положення №514).

Забезпечення здійснення самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства щодо раціонального використання та охорони земель у місті покладається на виконком міської ради та виконавчі комітети районних у місті рад (п. 2.1. Положення №514).

Безпосереднє проведення самоврядного контролю за використанням і охороною земель здійснюється посадовими особами управління земельних ресурсів виконкому міської ради та виконкомів районних у місті рад (п. 2.2. Положення №514).

Самоврядний контроль передбачає: спостереження за станом використання земель та виконанням заходів щодо їх охорони (п. 2.4. Положення №514).

Самоврядний контроль здійснюється шляхом: обстеження земельних ділянок щодо дотримання умов їх використання та охорони відповідно до чинного законодавства України та укладених договорів оренди землі (п. 2.5. Положення №514).

Відповідно до п. 3.1. Положення №514 посадові особи, які здійснюють самоврядний контроль за використанням та охороною земель, мають право:

Обстежувати земельні ділянки щодо дотримання умов їх використання та охорони відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів міської ради та укладених договорів оренди (п. 3.1.1. Положення №514).

Складати акти обстеження стану та дотримання умов використання земельних ділянок та за фактом виявлення порушень подавати матеріали до відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства України (п. 3.1.2. Положення №514).

Проводити у випадках, установлених законодавством, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням (п. 3.1.4. Положення №514).

Методи самоврядного контролю - це способи здійснення контрольної діяльності з метою забезпечення дотримання суб'єктами господарювання і громадянами вимог земельного законодавства і способи виявлення порушень земельного законодавства та засоби цілеспрямованого впливу відповідних органів на стан законності використання земель (п. 4.1. Положення №514).

Види методів самоврядного контролю: обстеження (спостереження); обстеження при поновленні договорів оренди земельних ділянок (п. 4.2. Положення №514).

Обстеження (спостереження) як метод самоврядного контролю полягає в одержанні інформації про стан: використання земель; виконання природоохоронних заходів власниками земель чи землекористувачами; документації, що підтверджує права на землю. Під час обстеження (спостереження) можливо встановити факти порушень земельного законодавства, вимоги і чинники, що сприяли цим порушенням (п. 4.3. Положення №514).

При обстеженні земельних ділянок чи спостереженні можуть бути виявлені порушення земельного законодавства щодо здійснення окремих видів господарської діяльності: самовільне відхилення від проектів землеустрою (п. 5.1. Положення №514).

При обстеженні земельних ділянок чи спостереженні можуть бути виявлені порушення земельного законодавства, зокрема, щодо самовільного відхилення від проектів землеустрою (п.5.1. Положення).

Відповідач зазначає, що позивачем самовільно здійснено добудову торговельного павільйону, в результаті чого його розмір збільшився та не відповідає нормам, передбаченим Порядком №244, що, також призвело до порушення меж земельної ділянки та невідповідності погодженим паспортам прив'язки.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 30.11.2016 комісією управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Обстеженням встановлено, що земельна ділянка використовується для розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону. При візуальному обстеженні виявлено, що межі земельної ділянки порушені, не відповідають паспорту прив'язки, споруда торгівельного павільйону добудована. За даним фактом комісією складено відповідний Акт обстеження земельної ділянки від 30.11.2016 (а.с.50).

До Акту обстеження земельної ділянки від 30.11.2016 додано фотографії зазначеного вище торгівельного павільйону (а.с.51), з яких вбачається, що до торгівельного павільйону здійснено добудову.

З вищевикладеного вбачається, що фактично комісією виявлено допущені позивачем порушення вимог Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності".

Дослідивши аргументи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так на Плані розташування земельної ділянки (а.с.17) позначено межі земельної ділянки та місце, на якому дозволено розташування на цій земельній ділянці тимчасової споруди. Натомість Актом обстеження земельної ділянки від 30.11.2016 зафіксовано, що тимчасова споруда має прибудови, внаслідок чого її розміщення не відповідає паспорту прив'язки, що підтверджено також відповідними фотоматеріалами (а.с.50-51).

Означений Акт дійсно не містить підпису представника ФОП Башкова К.А. проте така обставина не є підставою для визнання цього документа неналежним доказом, оскільки повноваження проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства входить до компетенції відповідача як його самоврядні повноваження.

Зі своєї сторони відповідач будь-яких інших доказів щодо розміщення тимчасової споруди відповідно до умовам договору сервітуту та паспорту прив'язки її до земельної ділянки суду не надав.

Пункт "д" частини першої статті 102 Земельного кодексу України встановлює, що у разі порушення власником сервітуту умов користування дія земельного сервітуту підлягає припиненню.

У відповідності до п. 11.2.1. договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як вказано вище, відповідно до п. 8.4.4. та п. 8.4.15. договору сервітуарій зобов'язаний виконувати та не порушувати обмеження (обтяження) щодо об'єкта користування в обсязі, передбаченому законом або договором; виконувати обов'язки, передбачені Законом України "Про оренду землі" та іншими правовими актами.

За наведеного вище, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не дотримано вищевказаних умов договору та вимог чинних нормативно-правових актів. Тому, враховуючи допущені позивачем порушення, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач втратив своє переважне право на поновлення договору сервітуту, яке закріплене у п 3.1., пп. 8.3.3. договору, а відтак відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у наданні згоди на подальше користування частиною земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), шляхом прийняття рішення від 21.12.2016 №1267.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання незаконним (протиправним) оспорюваного рішення відповідача в частині відмови фізичній особі-підприємцю Башкову Костянтину Анатолійовичу в наданні згоди на подальше користування частиною земельної ділянки, наданої на підставі договору особистого сервітуту від 29.01.2014 №4469993 (частина земельної ділянки площею 0,0077 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) для розміщення тимчасової споруди торговельного павільйону), з моменту його прийняття - є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Башкова Костянтина Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2018 у справі №904/2560/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12.04.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна