ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Справа№ 910/14374/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 09.04.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 (повний текст складено 07.12.2018)

у справі №910/14374/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго»

про розірвання договору оренди від 06.11.2014 №15/125 та зобов'язання здійснити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про розірвання Договору оренди від 06.11.2014 №15/125, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» та Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго», а також про зобов'язання відповідача здійснити заходи, передбачені договором від 06.11.2014 №15/125, щодо повернення та зобов'язання останнього повернути об'єкт оренди, а саме: трансформатор ТЦ - 1000000 - 330 блока № 5, інв. № 00382, зав. № 93308.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умовами пункту 12.8. Договору оренди від 06.11.2014 №15/125 передбачено право позивача достроково розірвати даний договір оренди в односторонньому порядку в будь-який час, про що позивач має повідомити відповідача у строки, встановлені пунктом 4.2.14. цього Договору, тобто не пізніше ніж за два місяці до такого розірвання. Листом №11/3227 від 07.09.2018 позивач попередив відповідача про розірвання договору оренди №15/125 від 06.11.2014 з 30.11.2018, натомість відповідач відмовився від розірвання вказаного договору (лист від 01.10.2018 №01-1.1/02234 ), а тому позивач, посилаючись на положення частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 188 Господарського кодексу України, просить суд у судовому порядку розірвати спірний договір.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/14374/18 у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що за період дії спірного договору відповідач не порушував умови договору, своєчасно і в повному обсязі виконував і виконує свої зобов'язання з оплати орендних платежів з урахуванням індексу інфляції, утримання орендованого майна в належному стані. Посилання позивача на пункт 12.8. Договору № 15/125 від 06.11.2014, як на такий, що надає право позивачу розірвати спірний договір у односторонньому порядку у будь-який час, є безпідставним, оскільки пункт 12.8. необхідно тлумачити у взаємозв'язку з пунктом 12.3. Договору та з нормами Цивільного кодексу України щодо підстав розірвання договору. Взятий окремо пункт 12.8. спірного Договору буде суперечити частині 1 статті 291 Господарського кодексу України.

Разом з тим, суд першої інстанції у рішенні наголосив на тому, що розірвання спірного договору призведе до погіршення стабільності роботи Об'єднаної енергосистеми України в осінньо-зимовий період через зупинення Слов'янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», робота якої неможлива без орендованого блочного трансформатора ТЦ-1000000-330, а також призведе до техногенної аварії в системі теплового постачання в м. Миколаївка Донецької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 18.12.2018 Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/14374/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- місцевий господарський суд дійшов хибного висновку, що лише істотне порушення умов договору є підставою для одностороннього розірвання договору. Умовами укладеного між сторонами Договору (пункт 12.8.) та чинним законодавством України не передбачено, що дострокове розірвання договору в односторонньому порядку має відбуватись тільки за наявності істотних порушень умов договору однією із сторін або що дострокове розірвання договору в односторонньому порядку має відбуватись лише у випадках, передбачених у даному випадку пунктом 12.3. Договору;

- у зв'язку з неотриманням згоди ПАТ «Донбасенерго» щодо розірвання договору та, відповідно, відмови відповідача повернути об'єкт оренди, розірвання Договору оренди може відбутись відповідно за рішенням суду;

- висновки суду першої інстанції щодо неможливості роботи Слов'янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго» без орендованого блочного трансформатора ТЦ-1000000-330 та можливої техногенної аварії в системі теплового постачання в м. Миколаївка Донецької області є необґрунтованими та не підтверджуються жодним доказом, наявним у матеріалах справи, що у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оскарженого рішення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 15.02.2019, зазначає, що у рішенні суду відсутній висновок суду про те, що лише істотне порушення умов договору є підставою для його одностороннього розірвання, оскільки суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до частини 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Суд, як стверджує відповідач, обґрунтовано визнав безпідставним посилання позивача на пункт 12.8. Договору, а також врахував важкі наслідки розірвання договору оренди для ПАТ «Донбасенерго», Об'єднаної енергосистеми України, місцевої громади м. Миколаївка Донецької області.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у справі №910/14374/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/14374/18 та справу призначено до розгляду на 26.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 розгляд справи відкладено на 19.03.2019.

19.03.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду пояснення щодо судової практики з аналогічних справ (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №917/92/18, від 13.02.2018 у справі №916/849/17).

19.03.2019 позивач подав у судовому засіданні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 вказане клопотання позивача колегія суддів ухвалила залишити без розгляду відповідно до частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

Представником Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у судовому засіданні 19.03.2019 було подано заяву про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А. у справі №910/14374/18, яка підписана членом Дирекції (Директором) ПАТ «Центренерго» Лозою Д.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 (головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.) визнано необґрунтованим заявлений Публічним акціонерним товариством «Центренерго» відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А. від розгляду справи №910/14374/18. Передано справу №910/14374/18 для вирішення питання про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А. у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2019 заяву Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про відвід колегії суддів у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А. передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Доманської М.Л., суддів: Верховця А.А., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі №910/14374/18 (головуючий суддя Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Остапенко О.М.) у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Михальської Ю.Б., Тищенко А.І., Іоннікової І.А. від розгляду справи №910/14374/18 відмовлено.

28.03.2019, після вирішення питання про відвід, матеріали справи №910/14374/18 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А., у провадженні якої перебувала дана справа.

З огляду на вищевикладене, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 справу №910/14374/18 призначена до розгляду на 09.04.2019.

09.04.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про призначення у справі інженерно-технічної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 вказане клопотання позивача залишено без розгляду відповідно до частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників сторін

У судове засідання 09.04.2019 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 09.04.2019 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.04.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (орендодавцем) та Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» (орендарем) був укладений Договір оренди №15/125 (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне цільове користування окреме індивідуально визначене майно орендодавця, а саме: трансформатор ТЦ - 1000000 - 330 блока № 5, інв. № 00382, зав. № 93308.

Згідно пункту 1.2. Договору №15/125 від 06.11.2014 (в редакції додаткової угоди №2) цільове призначення об'єкта оренди - робота в схемі енергоблоку генератор - трансформатор на енергоблоці № 7 СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янська ТЕС за адресою: Донецька область, м. Миколаївка. Строк оренди визначається періодом з дати укладення сторонами акта приймання - передачі об'єкту оренди до дати укладення сторонами акта приймання-передачі об'єкта оренди (з оренди). Строк оренди встановлюється з 06.11.2014 по 30.06.2020.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що передача об'єкта оренди орендарю, повернення об'єкта оренди орендарем за цим договором здійснюється виключно на підставі акта приймання-передачі об'єкта оренди, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками сторін.

Об'єкт оренди був переданий орендарю за актом приймання-передачі об'єкта оренди від 06.11.2014.

Пунктом 11.1. Договору (в редакції додаткової угоди №2) визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до 30.06.2020 включно.

Підпунктом 5.3.7. пункту 5.3. Договору передбачено, що орендодавець має право ініціювати розірвання договору з підстав та у порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 12.3. Договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний з наступних підстав:

- у разі загибелі об'єкта оренди - за заявою однієї із сторін;

- визнання орендодавця банкрутом та/або відкриття ліквідаційної процедури щодо сторони - за заявою однієї із сторін;

- визнання орендаря банкрутом та/або відкриття ліквідаційної процедури щодо сторони, накладення арешту на майно або конфіскації майна орендаря - за заявою однієї із сторін;

- в разі набрання законної сили судовим рішенням про розірвання договору;

- в разі якщо орендар не сплатив орендну плату протягом двох місяців підряд - за заявою орендодавця;

- в разі повторного нецільового використання орендарем об'єкта оренди - за заявою орендодавця;

- в разі систематичного порушення (два і більше порушень) орендарем умов цього договору - за заявою орендодавця;

- в разі погіршення стану об'єкта оренди з вини орендаря - за заявою орендодавця;

- орендар без дозволу орендодавця передав об'єкт оренди у користування іншій особі;

- у разі відчуження орендодавцем об'єкта оренди - за заявою орендодавця;

- в інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 12.8. Договору визначено, що Договір може бути розірваний в односторонньому порядку на вимогу будь - якої із сторін договору у будь - який час про, що заінтересована сторона має письмово попередити іншу сторону у строки, зазначені у пункті 4.2.14 цього договору.

За змістом пункту 4.2.14. Договору орендодавець орендар зобов'язаний попередити орендодавця про свій намір достроково розірвати договір не пізніше ніж за два місяця до дати такого розірвання.

Згідно пункту 4.2.10. Договору орендар зобов'язаний не пізніше дати закінчення строку оренди, а також у випадку дострокового розірвання Договору - передати об'єкт оренди орендодавцю у стані та комплектності, зафіксованих в Акті приймання-передачі об'єкта оренди (в оренду) з урахуванням нормального фізичного зносу в порядку та в строки, передбачені пунктом 2.1. та 2.6. цього Договору.

За змістом пункту 4.2.18. Договору після закінчення строку оренди або у разі дострокового розірвання Договору орендар зобов'язується повернути орендодавцю об'єкт оренди за актом приймання-передачі (з оренди) у повній комплектності, в робочому стані та належному вигляді (очищеним від бруду, мастильних плям, тощо) відповідно до Акта приймання-передачі об'єкта оренди (в оренду) (в т.ч. разом із експлуатаційними рідинами (трансформаторним маслом) в обсязі, зазначеному в Акті приймання-передачі об'єкта оренди (в оренду) та у стані, не гіршому, ніж зафіксовано в Протоколі №104 випробування енергетичного масла (дата аналізу 10.09.2014) та в Протоколі №141 випробування трансформаторного масла по ГОСТ 6581-75 (дата аналізу 10.09.2014), складених хімічною лабораторією Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» (Додаток №4 до цього Договору, які є його невід'ємною частиною), з урахуванням його експлуатації протягом строку оренди, але в будь-якому випадку придатному для подальшої експлуатації).

Листом №11/3227 від 07.09.2018 (отриманий відповідачем 11.09.2018) позивач попередив відповідача про розірвання договору оренди №15/125 від 06.11.2014 з 30.11.2018.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 01.10.2018 №01-11/02234 повідомив позивача про те, що не вбачає правових підстав для розірвання Договору, оскільки не настав жодний із випадків, передбачений пунктом 12.3. Договору, та вважає, що його розірвання призведене до погіршення діяльності роботи Об'єднаної енергосистеми України в осінньо-зимовий період через неминуче зупинення Слов'янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», робота якої неможлива без наданого в оренду обладнання.

Враховуючи незгоду відповідача із розірванням Договору, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі про розірвання такого Договору в судовому порядку, посилаючись, при цьому, на умови пункту 12.3. Договору та положення статей 651 Цивільного кодексу України та 188 Господарського кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються Господарським кодексом України (частина 2 статті 4 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При регулюванні окремих видів договорів законодавець використовує різні правові механізми, порядок та підстави, що забезпечують припинення договірних відносин.

Так, відповідно до частини 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України.

Підстави, передбачені Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, встановлені у статті 783 Цивільного кодексу України, а саме, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Отже, виходячи зі змісту норм статті 291 Господарського кодексу України, одностороннє розірвання умов Договору можливе з підстав, встановлених статтею 783 Цивільного кодексу України.

У свою чергу, позивач у даній справі як на самостійну підставу для розірвання договору оренди посилається на пункт 12.8. Договору, яким передбачено, що Договір може бути розірваний в односторонньому порядку на вимогу будь - якої із сторін договору у будь - який час, про що заінтересована сторона має письмово попередити іншу сторону у строки, зазначені у пункті 4.2.14 цього договору, як на умову, яка, на його думку, передбачає можливість одностороннього розірвання договору без конкретного визначення підстав такого розірвання, однак за умови дотримання строків повідомлення про таке розірвання.

Однак, з огляду на зміст статті 291 Господарського кодексу України у сукупності із положеннями статті 783 Цивільного кодексу України, пункт 12.8. Договору є таким, що суперечить вказаним нормам та не може бути самостійною підставою для одностороннього розірвання договору.

Позивач у позові, стверджуючи про наявність підстав для розірвання договору в судовому порядку, посилається на норми статей 651 Цивільного кодексу України та 188 Господарського кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що цивільне та господарське законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України та частині 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, в даному випадку згоди сторін на розірвання Договору не було.

Частиною 2 названої вище статті 651 Цивільного кодексу України врегульовано підстави для розірвання договору в судовому порядку на вимогу однієї зі сторін, а саме передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частин 2-5 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З аналізу наведених статей Цивільного та Господарського кодексів України вбачається, що договір оренди не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі, спеціально визначених умовами укладеного договору (у даному випадку пунктом 12.3. Договору), оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права іншої сторони, яка належним чином виконувала прийняті на себе зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі №916/849/17 та постанові від 11.09.2018 у справі №917/92/18.

Як встановив суд першої інстанції та не заперечувалось скаржником, за період дії спірного договору відповідач не порушував його умови, своєчасно і в повному обсязі виконував і виконує свої зобов'язання з оплати орендних платежів з урахуванням індексу інфляції, утримання орендованого майна в належному стані.

Обставин щодо істотного порушення відповідачем умов Договору у справі не встановлено, скаржником не наведено.

Водночас обставин, визначених пунктом 12.3. Договору, які могли б в силу останнього бути підставою для його дострокового розірвання, позивачем також не наведено.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що статтею 652 Цивільного кодексу України передбачена можливість розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Названою статтею визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Втім, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України підстав для розірвання Договору за рішенням суду позивачем також не наведено.

Отже, підставою для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є або істотне порушення умов договору, або наявність відповідного застереження в договорі чи пряма вказівка закону щодо відповідних підстав для розірвання договору, або істотна зміна обставин, за наявності одночасно чотирьох умов, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, однак судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання позивача на пункт 12.8. Договору № 15/125 від 06.11.2014, як на такий, що надає право позивачу розірвати спірний договір у односторонньому порядку у будь-який час, є безпідставним, оскільки пункт 12.8. Договору необхідно тлумачити у взаємозв'язку із пунктом 12.3. Договору щодо підстав для такого розірвання та з нормами Цивільного кодексу України щодо підстав розірвання договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, застосування окремо пункту 12.8. Договору до спірних правовідносин буде суперечити положенням частини 1 статті 291 Господарського кодексу України.

Посилання скаржника у якості підтвердження своєї правової позиції на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі №910/14742/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки станом на дату прийняття постанови у справі №910/14374/18 судом враховано саме актуальну практику Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, оскільки у даному випадку відсутні визначені чинним законодавством та умовами пункту 12.3. Договору підстави для дострокового розірвання договору оренди, місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні його позовної вимоги про розірвання договору.

Водночас, оскільки позовна вимога про зобов'язання відповідача здійснити заходи, передбачені договором від 06.11.2014 №15/125 щодо повернення та зобов'язати останнього повернути об'єкт оренди, а саме: трансформатор ТЦ - 1000000 - 330 блока № 5, інв. № 00382, зав. № 93308, є похідною від вимоги про розірвання договору, остання також не підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, що розірвання спірного договору призведе до погіршення стабільності роботи Об'єднаної енергосистеми України в осінньо-зимовий період через зупинення Слов'янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», робота якої неможлива без орендованого блочного трансформатора ТЦ-1000000-330, а також призведе до техногенної аварії в системі теплового постачання в м. Миколаївка Донецької області, та заперечення позивача із цього приводу, з огляду на предмет та підстави заявленого у даній справі позову, не впливають на вищевказані висновки суду про відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/14374/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/14374/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14374/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.04.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко