ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. Справа №914/2264/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б

Орищин Г.В.

при секретарі Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: Чернобай С.С.-представник;

від відповідача: Мачеус О.В., Кецко В.Я.-адвокат, представляє інтереси на підставі договору про надання правової допомоги №25/19 від 24.03.19.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни, м.Львів, вх. №01-05/86/19

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2018 (суддя Синчук М.М., м.Львів, повний текст рішення складено 21.12.2018)

у справі № 914/2264/17

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача: фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни, м.Львів

про: розірвання договору оренди, зобовязання звільнити та повернути обєкт оренди та стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 420971,12 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у справі №914/2264/17 (суддя Синчук М.М.) позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни про розірвання договору оренди, зобовязання звільнити та повернути обєкт оренди та стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 420971,12 грн.- задоволено частково. Провадження в частині розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7015-9 від 10.03.2009 р., укладеного між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Мачеус Оксаною Василівною закрито. Позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни заборгованості з орендної плати в розмірі 420 971,12 грн та зобов'язання Фізичну особу-підприємця Мачеус Оксану Василівну звільнити та повернути об'єкт оренди, а саме нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. - задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з орендної плати в розмірі 420 971,12 грн. та зобов'язано Фізичну особу-підприємця Мачеус Оксану Василівну звільнити та повернути об'єкт оренди, а саме нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради -7 914,57 грн судового збору.

Приймаючи рішення щодо стягнення заборгованості з орендної плати, місцевий господарський суд виходив з того, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору та вимогам законодавства України відповідач взяті на себе зобовязання за договором оренди № Г-7015-9 від 10.03.09 в частині оплати орендних платежів в повному обсязі не виконав, що стало істотним порушенням договору та підставою стягнення такої заборгованості.

В частині позовних вимог щодо розірвання договору оренди № Г-7015-9 від 10.03.09 укладеного між сторонами спору, суд першої інстанції закрив провадження у справі в цій частині на підставі ч.1 ст.231 ГПК України, з підстав відсутності предмету спору, оскільки позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача звільнити та повернути позивачу обєкт оренди-приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м., суд першої інстанції зазначив, що п. 9.1 Договору, сторони визначили, що повернення Орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Відповідно до п. 9.6 Договору, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об'єкта оренди з вини Орендаря.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про зобовязання відповідача звільнити та повернути позивачу обєкт оренди-приміщення, загальною площею 246,9 кв.м., а саме приміщення підвалу, загальною площею 92,3 кв.м., приміщення першого поверху 143,8 кв.м., приміщення антрисоль 10,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Ринок 37.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у справі № 914/2264/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

Судом першої інстанції порушено конституційне право на справедливий та неупереджений судовий розгляд, позбавивши відповідача можливості взяти участь в судовому засіданні та скористатись належним чином наданими йому процесуальними правами та обовязками. Суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення за відсутності відповідача, що не мав змоги зявитись за станом здоровя та про що письмово повідомив суд.

Суд першої інстанції не врахував, що обєкт нерухомості, а саме нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. був націоналізований, належав спочатку державі, в подальшому підприємству ,,Весна'', проте ніколи не передавався Львівській міській раді.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі зазначає також, що до нього був застосований обман зі сторони Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, приховавши відсутність права власності територіальної громади м.Львова на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. та уклавши догорів оренди, на підставі Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова. Право комунальної власності на вищенаведений обєкт оренди станом на час продажу апелянту патенту та укладення договору оренди не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Апелянт зазначає, що оскільки управління ресурсів Львівської міської ради та його правонаступник Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради не мали права бути орендодавцями вказаних нежитлових приміщень та передавати їх в оренду за відсутності державної реєстрації права комунальної власності на це нерухоме майно за територіальною громадою на час продажу патенту на право оренди і на час укладення договору, у нього як у орендаря, відсутні підстави сплачувати орендну плату за договором оренди, який є нікчемним.

Апелянт наголошує на тому, що в матеріалах даної справи відсутні документи про те, що нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. перебували в комунальній власності станом на час передачі їх в оренду, а суд першої інстанції розглядаючи справу не зясував дане питання та не зобовязав позивача надати суду відповідні документи.

Окрім того, апелянт зазначає що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, суд не вирішив заяви про забезпечення доказів від 15.02.18, від 19.03.18, від 19.04.18, від 22.08.18 та від 11.09.18, а також клопотання про призначення експертизи від 01.03.18 та від 11.09.18, що були заявлені на стадії підготовчого провадження.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі наголосив на тому, що документи, якими позивач обгрунтовує позов є підробленими, а нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37, загальною площею 246,9 кв.м. не належать позивачу, що безпідставно не взято судом першої інстанції до уваги.

Окрім того, вищенаведені нежитлові приміщення були передані відповідачу у незадовільному стані, потребували ремонтних та реставраційних робіт, у звязку із чим останній провів в орендованих приміщеннях необхідні ремонтні роботи та привів їх до належного технічного стану.

Також у поданій апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що ним 29.11.18 було подано заяву про відвід судді Синчука М.М. Однак, дана заява була розглянута в нарадчій кімнаті при ухваленні оскаржуваного рішення, що на думку апелянта, є порушенням ст.33 ГПК України.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2019 справу №914/2264/17 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А., суддям Орищин Г.В. та Желіку М.Б..

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у справі № 914/2264/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни, м.Львів, вх. №01-05/86/19 на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2018, надано строк позивачу для надання відзиву на апеляційну скаргу та зупинено дію судового рішення.

Ухвалою суду від 22.01.2019 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 05.02.2019

05.02.19 через канцелярію суду у справі № 914/2264/17, апелянтом було подано заяву про відвід головуючого судді Галушко Н.А. суддям Орищин Г.В. та Желіку М.Б. в порядку ст.35 ГПК України.

Ухвалою суду від 05.02.19 провадження у справі зупинено, справу для вирішення заяви про відвід передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.19, для розгляду заяви про відвід визначено суддю-доповідача Якімець Г.Г., суддів Бонк Т.Б. та Бойко С.В..

Ухвалою суду від 08.02.19 у задоволенні заяви ФОП Мачеус О.В. про відвід головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б. у справі №914/2264/17 - відмовлено. Справу повернуто раніше визначеному складу суддів для розгляду.

Ухвалою суду від 14.02.19 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 13.03.19.

В судовому засіданні 13.03.19 оголошувалась перерва до 25.03.19.

25.03.19 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 28.03.19.

В судове засідання 28.03.19 представник позивача з'явився, проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду від 14.12.2018 вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання з'явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору. Окрім того, через канцелярію суду апелянтом подано дві заяви одинакові за своїм змістом про призначення судової будівельно-технічної експертизи (вх. № 01-05/526/19 від 05.02.19 та вх. №01-05/1205/19 від 28.03.19 )

Розглянувши подані апелянтом клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки як вбачається зі змісту останніх апелянт просить на вирішення експерта поставити питання: чи відповідає технічний стан підвальних приміщень будинку №38 на пл. Ринок у м. Львові умовам Договору оренди №Г-7012-9 від 10.03.2009 року, щодо можливості їх використання за цільовим призначенням (для виставки образотворчої продукції, виробленої в Україні). Однак, предметом даного спору є розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7015-9 від 10.03.2009 р., в якому об'єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 37.

Окрім того, апелянтом подано клопотання про призначення судової економічної експертизи (вх. №01-05/1204/19 від 28.03.19). Необхідність проведення даної експертизи, на думку апелянта, є встановлення правильного розрахунку орендої плати.

Розглянувши вищенаведене клопотання апелянта, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи, що предметом доказування у даній справі є встановлення правильного розрахунку орендної плати за період 2014-2017 роки, то колегія суддів не вбачає, що при вирішенні даного спору по суті виникли питання, які потребують спеціальних знань, а тому заява про призначення економічної експертизи не підлягає задоволенню.

Також через канцелярію суду апелянтом було подано два одинакові за змістом клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 914/2343/18 про визнання непридатними для використання підвальних приміщень за адресою: м.Львів, Площа Ринок, 37 та м.Львів. Площа Ринок,38. (вх. № 01-05/1142/19 від 25.03.19 та вх. №01-05/529/19 від 05.02.19 ).

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки факти які будуть встановлені судом при розгляді справи № 914/2343/18 не були відомі суду першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення у справі № 914/2264/17.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ,5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді першої інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, апелянтом долучено до матеріалів справи оригінали платіжних доручень №7 від 15.02.18 на суму 50 000,00 грн. призначення платежу - попередня оплата за оренду приміщення за 2020 за договором оренди Г-7015-9 від 10.03.09, № 579917 від 28.03.19 на суму 50 000,00 грн., призначення платежу - попередня оплата за оренду приміщення за 2021 за договором оренди Г-7015-9 від 10.03.09 та № 579827 від 28.03.19 на суму 100 000,00 грн. призначення платежу - попередня оплата за оренду приміщення за 2022 за договором оренди Г-7015-9 від 10.03.09.. Однак подані апелянтом документи колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

За встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами вбачається, що 10.03.2009 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) та фізичною особою-підприємцем Мачеус Оксаною Василівною укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7015-9, згідно з п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, загальною площею 246,9 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 37. Цільове призначення обєкта оренди визначене в ч.2 даного Договору, а саме обєкт оренди буде використовуватись орендарем для виставки образотворчої продукції, виробленої в Україні.

За умовами вказаного Договору (п. 3.3.) не передбачалось оформлення акту приймання-передачі обєкта, оскільки вказані приміщення вже перебували у фактичному користуванні відповідача на підставі попереднього Договору оренди.

Пунктами 5.1, 5.2 договору сторони обумовили, що розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення даного договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженою ухвалою міської ради № 897 від 07.06.2007 (із змінами та доповненнями) і складає (3 200 941,00 * 0,02)/12 * 1,021*1,029 = 5 604,89 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік). Розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. В інших випадках розмір орендної плати переглядається тільки за згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду. Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.05.2016 р. у справі №914/3970/14 позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни 192675,28 грн. заборгованості з орендної плати, 3853,50 грн. судового збору. Як вбачається із вказаного рішення, відповідно до довідки позивача про заборгованість відповідача по орендній платі від 07.10.2014 № 2302-вих-2702, заборгованість у відповідача виникла за період з 10.03.2009 по 19.05.2011 та з 01.03.2012 по 10.03.2014 ..

Відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати від 07.09.2017 р. №4-2302-1185 орендна плата за користування обєктом оренди вносилась відповідачем невчасно та не в повному обсязі, визначеному умовами Договору, виникла за період з 11.03.2014 до 31.07.2017 та складає 420 971,12 грн.

Договір укладено на термін до 09.03.2012 року включно (п. 4.1 Договору). Однак, рішенням господарського суду Львівської області від 11.05.2016 у справі №914/3970/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2017 р. встановлено, що договір продовжено до 07.03.2018 р..

Відповідно до п. 4.3. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

28.03.2018 р. позивачем на адресу відповідача скеровано повідомлення про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору (від 28.03.2018 р. вих. №2302-вих-2213).

Згідно з п.п. 9.1 - 9.3 договору повернення орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення строку дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення строку дії. Обєкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1 цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Нормативним документом Львівської міської ради, який регулює питання оренди комунального майна, є Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, затверджене ухвалою міської ради від 07.06.2007 № 897. Відповідно до п. 7.3 Положення орендну плату за користування обєктами оренди, які перебувають на балансі закладів, установ та організацій освіти, культури, медицини, орендар сплачує на рахунок відповідного балансоутримувача. У всіх інших випадках орендна плата сплачується на рахунок управління комунальної власності департаменту економічної політики. З 01.01.2014 р. орендну плату за користування обєктами оренди, які перебувають на балансі закладів, установ та організацій освіти, культури, медицини, орендар сплачує на підставі виставлених рахунків у такій пропорції: 10% розміру орендної плати - на рахунок управління комунальної власності департаменту економічної політики, 90% розміру орендної плати - на рахунок відповідного балансоутримувача.

Згідно з п. 5.2 Договору у випадку прострочення сплати орендних платежів, орендар сплачує пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством. Несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 7.2 Договору орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Керуючись даними положеннями, Управління комунальної власності, - орендодавець за договором - сформувало бухгалтерську довідку від 07.09.2017 р. № 4-2302-1185, в якій детально відобразило розмір орендної плати за кожен місяць оренди (наростаючим підсумком) з урахуванням інфляції (керуючись відкритими даними Держстату України), наявні оплати та остаточну суму заборгованості.

Правильність розрахунку боргу за спірним договором за періоди, що передують періоду стягнення боргу у цій справі, а також підставність стягнення заборгованості на користь Управління комунальної власності була встановлена рішеннями судів у справі № 914/3970/14. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, договір № Г-7015-9 від 10.03.09 недійсним не визнавався. Посилання апелянта на його нікчемність, а отже, на відсутність у скаржника обов'язків по сплаті орендної плати за даним договором, не доведена суду належним чином у встановленому законом порядку. Нікчемність договору апелянт вбачає у неналежності об'єкта оренди орендодавцю та, відповідно, відсутністю у нього права передавати таке майно в оренду. Твердження про неналежність об'єкта оренди орендодавцю скаржник обґрунтовує фактом відсутності державної реєстрації права власності на це нерухоме майно за орендодавцем на момент укладення договору оренди.

Однак, дані твердження апелянта є безпідставними, оскільки територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради була власником спірних приміщень на підставі розпорядчих та законодавчих актів, а саме: рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м.Львова від 14.04.1987 №222, згідно з яким будинок за адресою: м.Львів, пл.Ринок, 37 включено в реєстр житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Ленінському районі м.Львова, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю'', відповідно до якої до власностей областей віднесено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, а також рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991 №728 ,, Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/ підприємств та організацій житлово-комунального господарства області'', згідно з яким затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м.Львова.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що оскільки предметом позову у даній справі є вимоги про розірвання договору оренди, виселення відповідача з орендованих приміщень та стягнення з нього заборгованості з орендної плати, а не вимога про визнання недійсним спірного договору оренди, а відтак вказані доводи апелянта про те, що спірні приміщення не перебувають у власності територіальної громади міста Львова, а тому позивач не міг передати їх в оренду відповідачу є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Не доведено скаржником і факту відсутності заборгованості по орендній платі, наявності підстав для її зменшення (чи звільнення від її сплати) у звязку із стверджуваним неналежним станом приміщення, отриманого в оренду. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 3.3. договору оренди, акт приймання-передачі обєкта не оформлявся, оскільки вказані приміщення вже перебували у фактичному користуванні відповідача на підставі попереднього Договору оренди № Г-1273 від 27.11.2002.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.12, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.02.13 у справі № 5015/2361/12 встановлено, що відповідач користується об'єктом оренди ще з 2002 року, що підтверджується договором оренди нерухомого майна від 27.11.2002 року № Г-1273, укладеним між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та Мачеус О.В..

Згідно акту приймання-передачі від 27.11.2002 року, балансоутримувач -ЛКП «Старий Львів» здав, а СПД-ФО Мачеус О.В. прийняла нежитлові приміщення загальною площею 246,9 кв.м. в м. Львові на пл. Ринок, 37. У вказаному акті зазначено, що враховуючи реальний стан зазначених приміщень на час обстеження, в них необхідно було провести наступні роботи: влаштування дощових ринв та водовідводів, ремонт водопроводу та заміна каналізаційних труб; ремонт електромережі, заміна тркбопроводки, встановлення окремого електролічильника, заміна штукатурки внітрішніх стін, закладка тріщин, підсилення фундаментів і влаштування вертикальної гідроізоляції в підвалах, антигрибкова обробка стін підвалів, оштукатурення та пофарбування фасадної стіни, встановлення окремої системи опалення і розмежування її з існуючою загальною системою опалення разом із приміщеннями за адресою м. Львів, пл. Ринок,38, влаштування примусової вентиляції підвалів І поверху, інші реставраційні роботи.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що передаючи відповідачу в оренду нежитлові приміщення на пл. Ринок, 37 у м.Львові загальною площею 246,9 кв.м., обидві сторони договору були обізнані із незадовільним станом майна та тим, що для належної експлуатації об'єкта оренди потребується проведення у ньому ремонтних робіт.

Як встановлено рішенням у даній справі такі роботи було виконано, що підтверджується актом № 1 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2012 року.

Відтак, технічний стан приміщення на момент укладення спірного договору оренди не впливає на обов'язок скаржника сплачувати орендну плату у встановленому розмірі. У звязку із цим, у суду першої інстанції були відсутні підстави задовольняти клопотання скаржника про призначення будівельно-технічної експертизи, чим спростовуються посилання скаржника на неповноту дослідження обставин справи.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності. Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Частиною 9 спірного Договору оренди визначено порядок повернення Орендодавцю обєкт оренди. Так, згідно з п. 9.1 Договору, повернення Орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Відповідно до п. 9.6 Договору, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві обєкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану обєкта оренди з вини Орендаря.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно пункт 5.3. Договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць у встановленому нормативними документами власника майна порядку.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до Довідки позивача про заборгованість з орендної плати від 07.09.2017 р. №4-2302-1185 орендна плата за користування обєктом оренди вносилась відповідачем невчасно та не в повному обсязі, визначеному умовами Договору, виникла за період з 11.03.2014 р. до 31.07.2017 р. та складає 420971,12 грн. Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем доказів сплати заборгованості в повному обсязі, суду не надано.

Відповідно до п. 4.8 Договору чинність Договору припинено внаслідок закінчення строку, на який було його укладено.

Згідно п. ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7015-9 від 10.03.2009 р., укладеного між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Мачеус Оксаною Василівною, підставно закрито судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму також передбачено статтею 785 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на упередженість судді Синчука М.М., оскільки будь-які рішення, які могли ним ухвалюватись у справах за участю того ж скаржника, не доводять його упередженості при розгляді даної справи. Господарський процесуальний кодекс України передбачає порядок вирішення питань, пов'язаних із перевіркою можливості розгляду справи певним суддею в рамках інституту відводу.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник багаторазово подавав заяви про відвід судді, у задоволенні яких було відмовлено. На думку колегії суддів, така кількість необґрунтованих заяв про відвід судді є доказом зловживання скаржником своїми процесуальними правами.

Суд першої інстанції підставно відхилив заяви про забезпечення доказів та про зміну способу забезпечення доказів за їх необґрунтованістю. На думку колегії суддів, у такий спосіб скаржник намагався перекласти на суд свій обов'язок подання доказів. Для подання доказів скаржникові були створені належні можливості та наданий достатній час у відповідності до норм ГПК України.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено його конституційне право на справедливий та неупереджений судовий розгляд шляхом позбавлення його можливості взяти участь в судовому засіданні 14.12.18, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне:

Через канцелярію господарського суду Львівської області 14.12.2018 представник відповідача подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання було обґрунтоване тим, що відповідач станом на дату 14.12.18 знаходиться на лікарняному (до клопотання долучено виписку №6646 від 10.12.18 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого).

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом першої інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Західний апеляційний господарський суд вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутності представника відповідача був підставним.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд має вжити всіх залежних від нього заходів для найскорішого прийняття рішення у даній справі, оскільки безпідставне затягування розгляду справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме права позивача на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом.

Твердження апелянта про те, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, суд не вирішив заяви про забезпечення доказів від 15.02.18, від 19.03.18, від 19.04.18, від 22.08.18 та від 11.09.18, а також клопотання про призначення експертизи від 01.03.18 та від 11.09.18, що були заявлені на стадії підготовчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, так як із матеріалів справи та наявних процесуальних документів вбачається реагування суду на кожну із перелічених вище апелянтом заяв та клопотань.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2018 у справі № 914/2264/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни, м.Львів, вх. №01-05/86/19 без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 09 квітня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.