РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2019Справа № 910/16911/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державне підприємство "Енергоринок"

про визнання права на реструктуризацію боргу

за участю представників учасників справи :

позивача:. Сорокіна А.В.

відповідача: Старчик А.А.

третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про:

- визнання споживання газу АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 для виробництва електричної енергії;

- визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний АТ "Дніпровська ТЕЦ" перед "НАК "Нафтогаз України" для виробництва електричної енергії, що виникла перед відповідачем станом на 01 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року по договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 в сумі 11 770 666, 17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 позовну заяву акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 02.01.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав письмову заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16911/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.02.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 17.12.2018 від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у задоволенні клопотання акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про участь позивача (представника) у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/16911/18 відмовлено.

У судовому засіданні 05.02.2019 представник позивача заявив клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державне підприємство "Енергоринок".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 задоволено клопотання позивача, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державне підприємство "Енергоринок" та оголошено у судовому засіданні перерву до 05.03.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 05.02.2019 представник відповідача подав письмовий відзив на позов та клопотання про продовження строку для подання письмового відзиву. Обгрунтовуючи клопотання тим, що підготовка відзиву потребує часу для опрацювання значного обсягу документів та зібрання належних доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 задоволено клопотання публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про продовження строку для подання письмового відзиву та долучено до матеріалів справи № 910/16911/18 письмовий відзив.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2019 представник відповідача подав докази надіслання відзиву третій особі.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2019 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 25.02.2019 представник відповідача подав письмові заперечення.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.03.2019 представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких зазначив, що всі розрахунки за договорами купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до алгоритму, що встановлюється постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У судовому засіданні 05.03.2019 представник позивача клопотання про об`єднання справ в одне провадження не підтримав та просив залишити без розгляду.

У судовому засіданні 05.03.2019 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати додаткові докази по справі.

Для надання можливості позивачу подати додаткові докази по справі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 розгляд справи відкладено до 19.03.2019.

У судовому засіданні 19.03.2019 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/16911/18 до судового розгляду по суті на 02.04.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 02.04.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 02.04.2019 та письмовому відзиві представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що предметом договору купівлі-продажу природного газу № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 є природний газ виключно для власних потреб, тому заборгованість, яка виникла у позивача за вказаним договором не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Представник третьої особи у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 02.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (позивач) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (відповідач) 20.07.2012 укладено договір № МР001-2170-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати у власність позивачу у 2012 році природний газ виключно для власних потреб, ввезений на митну територію України, а позивач прийняти та оплатити природний газ на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 відповідач зобов'язався передати позивачу у строк з 01.08.2012 по 31.12.2012 газ обсягом до шести мільйонів чотириста двадцяти восьми тисяч кубічних метрів.

Згідно пункту 5.2 договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 вартість тисячу кубічних метрів природного газу склала 4 661, 74 грн.

Строк дії договору № МР001-2170-ПР відповідно до пункту 11.1 сторони погодили з дати підписання та діє в частині поставки природного газу з 01.08.2012 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року відповідач передав, а позивач прийняв імпортований природний газ на загальну суму 28 146 578, 36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 на суму 2 758 069, 49 грн., від 30.11.2012 на суму 10 254 677, 08 грн., від 31.12.2012 на суму 15 133 831, 79 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Положеннями пункту 6.1 договору № МР001-2170-ПР передбачено, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться позивачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше за п'ять банківських днів до початку місяця поставки газу, оплата в розмірі 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до п'ятого числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до чотирнадцятого числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, позивач за природний газ у повному обсязі не розрахувався, у зв'язку з чим виникла заборгованість за договором № МР001-2170-ПР від 20.07.2012.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 у справі № 904/10198/15 порушено провадження про банкрутство позивача.

У зв'язку з тим, що позивача включено до розпорядження Кабінету Міністрів України № 358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році», на підставі статей 2, 7, 96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 231 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 провадження у справі № 904/10198/15 про банкрутство акціонерного товариства «Дніпровська Теплоелектроцентраль» (позивач) закрито.

30 листопада 2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», статтею 5 якого передбачено право реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ.

Рішенням 27 сесії VII скликання № 1213-27/ VII від 03.10.2018 (з урахуванням рішення № 1249-29/ VII від 02.11.2018) Кам`янської міської ради погоджено укладання договору поруки між комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Тепломережі» та відповідачем до договору реструктуризації заборгованості між позивачем та відповідачем за спожитий природний газ, утвореної в період до 01.07.2016 та не погашеної станом на 31.12.2016 в загальній сумі 404 763 671, 28 грн. шляхом розстрочення на шістдесят календарних місяців рівними частинами, без відстрочення її погашення. Погоджено надання гарантії виконання комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Тепломережі» зобов'язань перед відповідачем за договором поруки до договору реструктуризації заборгованості.

Згідно статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону. Виконання зобов'язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету). Для підприємств, що не належать до комунального сектору економіки, фінансові та/або інші гарантії на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) надає державний орган, підприємство, установа, організація, до сфери управління якого (якої) належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або будь-який вид забезпечення, передбачений законодавством України, на виконання договору реструктуризації надається суб'єктом господарювання, заборгованість якого підлягає реструктуризації, на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету). Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування. Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України. Кожна із сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості. За зверненнями побутових споживачів теплопостачальні та теплогенеруючі організації, які уклали договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, зобов'язані укласти з такими споживачами договори про реструктуризацію заборгованості побутових споживачів станом на 1 липня 2016 року за умови здійснення ними поточних розрахунків за відповідні спожиті послуги.

Враховуючи надану можливість реструктуризувати наявну у позивача заборгованість за спожитий природний газ перед відповідачем, 13.11.2018 позивач звернувся до відповідача з пропозицією розглянути питання щодо укладення договору реструктуризації заборгованості АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" за спожитий природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, виконання зобов'язань за яким забезпечується порукою комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі».

Відповідач, листом від 21.11.2018 повідомив позивача, що предметом договору купівлі-продажу природного газу № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 р. є природний газ виключно для власних потреб, тому заборгованість, яка виникла у позивача за вказаним договором не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач неправомірно відмовив в укладені договору реструктуризації заборгованості, що є порушенням статті 5 вищезазначеного Закону України.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Таким чином, саме на акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" як позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Дана норма кореспондується з положеннями статі 20 Господарського кодексу України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Виходячи з принципу диспозитивності, судовий розгляд спору здійснюється у межах, визначених позивачем при зверненні з позовом до відповідача.

У даному випадку позовними вимогами є визнання споживання газу АТ АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 для виробництва електричної енергії та визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний АТ "Дніпровська ТЕЦ" перед "НАК "Нафтогаз України" для виробництва електричної енергії, що виникла перед відповідачем станом на 01 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року по договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 в сумі 11 770 666, 17 грн.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, визнання послуг з перевезення виконаними в повному обсязі та такими, що прийняті відповідачем, оскільки такі дії підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Отже, визнання споживання газу АТ АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 для виробництва електричної енергії суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав.

Розгляд справи судом ґрунтується на принципі диспозитивності, тобто, законом надано право сторонам самостійно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами та враховуючи, що обрання способу захисту порушених прав, визначення предмету і підстав позову, які (в свою чергу) визначають межі судового дослідження, залежить виключно від волевиявлення позивача, суд відмовляє у задоволенні позову в означеній частині.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 641 Цивільного кодексу України передбачає, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, відповідно до статі 642 Цивільного кодексу України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Стаття 179 Господарського кодексу України передбачає, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, укладення договору для сторони є обов'язковим лише у випадках, прямо встановлених законодавством чи домовленістю між сторонами. Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до пункту 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

Таким чином, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, тобто Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 308 від 23.11.2017 позивача включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту звіряння розрахунків, копія якого знаходиться в матеріалах справи та скріплена печатками підприємств, станом на 30.09.2018 загальна сума кредиторської заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № МР001-2170-ПР від 20.07.2012 складає 23 913 958,13 грн.

Як уже зазначалося, відповідно до статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Отже, норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» розповсюджуються та врегульовують відносини щодо заборгованості саме теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств, тобто за спожиті енергоносії, які використано для потреб забезпечення водопостачання і водовідведення.

Виходячи з умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу № МР001- 2170-ПР від 20.07.2012 предметом якого є природний газ, який використовується виключно для власних потреб, відсутні підстави для укладення договору реструктуризації, оскільки кінцевим споживачем газу, що поставлявся відповідачем є позивач, а заборгованість за природний газ, використаний для власних потреб не є заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

За таких обставин, суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у письмовому відзиві з означеного приводу.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у позові повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.04.2019.

Суддя Т.Ю. Кирилюк