ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа№ 925/956/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 11.03.2019

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юр-Транскорпорейд»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 (повний текст складено 14.01.2019)

у справі №925/956/18 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юр-Транскорпорейд»

до Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради

про стягнення 647 373,66 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юр-Транскорпорейд» (далі - ТОВ «Юр-Транскорпорейд», позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради (далі - КП «Придніпровська СУБ», відповідач) про стягнення 647373,66 грн дебіторської заборгованості переданої по договору купівлі-продажу майна банкрута №5 від 13.06.2016.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.06.2016 між ТОВ «Юр-Транскорпорейд» та ТОВ «Спецдревцентр», в особі ліквідатора Аверкіна В.В. було укладено договір купівлі-продажу майна банкрута №5, відповідно до якого позивачу було передано дебіторську заборгованість (право вимоги) до КП «Придніпровська СУБ» в сумі 657 489,51 грн по договору №2 від 15.07.2010 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем житлового фонду КП «Придніпровська СУБ».

1.3. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позов зазначив, що відступлення права вимоги дебіторської заборгованості до ТОВ «Юр-Транскорпорейд», що фактично відбулось за договором купівлі дебіторської заборгованості, суперечить умовам договору про технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем, укладеного відповідачем та ТОВ «Спецдревцентр». Така уступка могла бути здійснена лише з дозволу відповідача.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про сплив строку позовної давності.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 13.06.2016 між ТОВ «Спецдревцентр», в особі ліквідатора Аверкіна В.В. та ТОВ «Юр-Транскорпорейд» було укладено договір купівлі-продажу майна банкрута №5 (далі - договір).

2.2. Відповідно до п.2.1 договору позивачу було передано дебіторську заборгованість (право вимоги) по договору №2 від 15.07.2010 до КП «Придніпровська СУБ», в сумі 657 489,51 грн.

2.3. З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2010 між ТОВ «Спецдревцентр» (виконавець) та КП «Придніпровська СУБ» (замовник) було укладено договір №2 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем житлового фонду КП «Придніпровська СУБ» (далі - договір про надання послуг).

2.4. Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг замовник передає на технічне обслуговування, а виконавець приймає внутрішньобудинкові інженерні мережі системи холодного та гарячого водопостачання, водовідведення та теплопостачання житлового фонду КП «Придніпровська СУБ», від межі розподілу до внутрішньоквартирної мережі споживача, для забезпечення їх належного функціонування, згідно відповідних норм та правил.

2.5. Згідно п. 5.3 договору про надання послуг, сторони визначили, що жодна із сторін не має права передавати свої права чи обов'язки за цим договором третій стороні без попереднього погодження з іншою стороною цього договору.

2.6. Судом встановлено, що відповідач своєї згоди на уступку права вимоги щодо оплати боргу по договору №2 від 15.07.2010 не давав.

2.7. Згідно додаткової угоди №8 від 29.03.2013 до договору про надання послуг №2 вартість послуги за період з 01.01.2013 по 31.03.2013 складає 647 373 грн. 66 коп. (шістсот сорок сім тисяч триста сімдесят три гривні 66 коп.).

2.8. З матеріалів справи вбачається, що протягом дії договору ТОВ «Спецдревцентр» надавало послуги визначені договором про надання послуг належним чином та в повному обсязі. За результатами наданих послуг на адресу відповідача було направлено акти виконаних робіт згідно умов договору які підписані відповідачем. Проте, відповідачем не виконано умови договору в частині здійснення оплати. Вимоги направлені на адресу відповідача залишені без відповідного реагування.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3.2. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що договір купівлі-продажу від 13.06.2016, за яким позивачу було відступлено право вимоги боргу відповідача, що виник на умовах договору №2 від 15.07.2010 суперечить приписам ст. 516 Цивільного кодексу України, оскільки на його укладення відповідач згоди не давав та відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, на думку суду, такий договір є недійсним і не породжує прав та обов'язків сторін, визначених ним.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що на укладення договору купівлі-продажу майна банкрута №5 необхідна була згода відповідача, оскільки даний правочин було укладено в межах процедури справи про банкрутство, в якій було продано дебіторську заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута у відповідності до приписів ч.1, 2 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

4.3. Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції в порушення ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу вийшов за межі позовних вимог, та визнав договір недійсним, при тому, що відповідач із зустрічним позовом до суду не звертався.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. У поясненнях (запереченні) на апеляційну скаргу, відповідач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а рішення місцевого суду від 03.01.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 25.01.2019 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 03.01.2019 у справі №925/956/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 та призначено до розгляду.

6.3. У судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача.

6.4. Представник позивача надав суду пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

6.5. Представник відповідача заперечив проти доводів викладених у апеляційній скарзі на підставі доводів, зазначених у письмових поясненнях на скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, представник відповідача зазначив, що строк позовної давності про стягнення заборгованості за договором №2 від 15.07.2010 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем житлового фонду КП «Придніпровська СУБ» на час звернення позивача з позовом до суду вже сплив, про що і було заявлено у суді першої інстанції.

7. Застосоване законодавство

7.1 Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

7.2. Згідно ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

7.3. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

7.4. Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

7.5. Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.6. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.7. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.8. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

7.9. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

7.10. Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

7.11. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

7.12. За змістом ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.13. Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.14. Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

7.15. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.16 Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

7.17. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

7.18. У відповідності до ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

7.19. Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

7.20. Частиною 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

7.21. Згідно ч. 1, 2 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною.

Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону. На аукціоні можуть продаватися:

- основні засоби (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо);

- відокремлений структурний підрозділ банкрута як частина цілісного майнового комплексу;

- необоротні активи банкрута;

- дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута.

7.22. Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

7.23. Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

7.24. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

7.25. Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, при цьому мотивувальну частину рішення суду необхідно змінити з наступних підстав.

8.2. Як вірно встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 13.06.2016 між ТОВ «Юр-Транскорпорейд» та ТОВ «Спецдревцентр», в особі ліквідатора Аверкіна В.В. було укладено договір купівлі-продажу майна банкрута №5, відповідно до якого позивачу було передано дебіторську заборгованість (право вимоги) до КП «Придніпровська СУБ» в сумі 657 489,51 грн по договору №2 від 15.07.2010 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем житлового фонду КП «Придніпровська СУБ».

8.3. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що на укладення договору купівлі-продажу майна банкрута №5 необхідна була згода відповідача. Судова колегія, звертає увагу на те, що у відповідності до приписів ч.1, 2 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», даний правочин було укладено в межах процедури справи про банкрутство, в якій було продано дебіторську заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута.

Отже, доводи відповідача та висновки суду про те, що право вимоги до відповідача, яке виникло на підставі договору №2 від 15.07.2010, не могло бути відчужено на користь позивача без попередньої письмової згоди відповідача, оскільки умовами вказаного правочину передбачено, що права та обов'язки за цим договором можуть бути передані (відступлені) сторонами третім особам лише за взаємною письмовою згодою сторін відхиляються колегією суддів, оскільки відчуження права вимоги до позивача за спірним правочином було вчинено в межах процедури банкрутства.

На переконання колегії суддів, у даному випадку, порушення загальних норм права щодо відступлення права вимоги та умов договору купівлі-продажу майна банкрута №5 не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного за результатами аукціону з продажу майна боржника, оскільки у такому випадку майно (право вимоги до боржника) вибуло з володіння ТОВ «Спецдревцентр» у примусовому порядку поза його волею у ліквідаційній процедурі згідно норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі 910/8493/17.

8.4. Оскільки, судова колегія дійшла висновку, що договір купівлі-продажу майна банкрута №5 від 13.06.2016 між ТОВ «Юр-Транскорпорейд» та ТОВ «Спецдревцентр», в особі ліквідатора Аверкіна В.В. було укладено на вимогу приписів ч.1, 2 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в межах процедури банкрутства ТОВ «Спецдревцентр», висновки суду першої інстанції про визнання такого правочину недійсним є помилковими.

Суд першої інстанції, в порушення ст. 237 Господарського процесуального кодексу, вийшов за межі позовних вимог та визнав договір недійсним тоді, як відповідач із зустрічним позовом до суду не звертався та заяв з приводу визнання недійсним правочину не подавав.

8.5. Таким чином, оскільки за вказаним вище договором, позивачу було передано право вимоги на 657489,51 грн. боргу відповідача, заборгованість якого підтверджується, як самим же відповідачем, так і додатковою угодою № 8 до договору №2 від 15.07.2010 на технічне обслуговування внтурішньобудинкових інженерних мереж житлового фонду та відповідними актами виконаних робіт, за якими встановлено розмір оплат для КП «Придніпровська СУБ» за період з 01.01.2013 по 31.01.2013 на суму 21579,22 грн. (січень 2013 року), за період з 01.02.2013 по 28.02.2013 на суму 215791,22 грн. (лютий 2013 року), за період з 01.03.2013 по 31.03.2013 (березень 2013 року) на суму 215791,22 грн. та разом заборгованість складає 647373,66 грн., колегія суддів вважає, що вказана заборгованість відповідача є доведеною та підлягає стягненню.

8.6. Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції та залишено без уваги місцевим господарським судом, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи п. 2 додаткової угоди №7 від 25.01.2013 до договору №2 від 15.07.2010, за умовами якого сторони внесли зміни зокрема у п.2.5 договору про надання послуг, за яким визначили, що оплата за виконані роботи здійснюється замовником не пізніше тридцятого числа місяця, наступного за звітним згідно акту виконаних робіт в будинку, та беручи до уваги підписані 31.03.2013 акти здачі приймання виконаних робіт (надання послуг) №СД-0000003, №СД-0000026, №СД-0000055, колегія суддів вважає, що строк виконання зобов'язання з оплати по договору №2 від 15.07.2010 настав з 30.04.2013.

Тобто, строк позовної давності щодо стягнення 647373,66 грн боргу за договором №2 від 15.07.2010 та підписаними актами здачі приймання виконаних робіт (надання послуг) №СД-0000003, №СД-0000026, №СД-0000055 сплинув 30.04.2016. З позовом ТОВ «Юр-Транскорпорейд» звернулось до суду - 11.09.2018.

8.7. Доводи позивача викладені у відзиві на позов про те, що листом № 192/04-10 від 18.05.2018 відповідач визнав заборгованість, а тому позовна давність не пропущена, колегія суддів вважає помилковими, оскільки з вказаного листа вбачається, що відповідачем будо надано відповідь позивачу на його звернення та зазначено лише те, що заявлені вимоги до КП «Придніпровська СУБ» будуть враховані при складанні передавальних актів, а не визнання заборгованості у сумі 647373,66 грн, як помилково вважає позивач.

8.8. Таким чином, враховуючи приписи. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, ст. 256, 257, ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України, беручи до уваги, що на час звернення позивача з даним позовом, трирічний строк позовної давності для позовних вимог до КП «Придніпровська СУБ» про стягнення 647373,66 грн сплив, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. Відтак, приймаючи рішення у даній справі про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку вказавши, що договір купівлі-продажу від 13.06.2016, за яким позивачу було відступлено право вимоги боргу відповідача, що виник на умовах договору №2 від 15.07.2010 суперечить приписам ст. 516 Цивільного кодексу України, оскільки на його укладення відповідач згоди не давав, та відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України цей договір є недійсним, а тому не породжує прав та обов'язків сторін, визначених ним.

Разом з тим, переглядаючи дану справу у суді апеляційної інстанції, Північним апеляційним господарським судом встановлено, що вказаний договір укладено правомірно в межах процедури банкрутства ТОВ «Спецдревцентр», а висновки суду першої інстанції про визнання такого правочину недійсним є помилковими. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності про яку було заявлено відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 виклавши її в редакції зазначеній у даній постанові. При цьому, резолютивну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 про відмову у задоволенні позову слід залишити без змін, оскільки рішення прийнято лише з невірних мотивів.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юр-Транскорпорейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 відмовити.

2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 змінити, виклавши її в редакції зазначеній у постанові.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юр-Транскорпорейд».

5. Матеріали справи №925/956/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 05.04.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун