РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2019Справа № 910/12372/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Продукт"

про стягнення 190548,48 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Стеченко Я.В.

від відповідача - Карачій П.П.

В судовому засіданні 04.04.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Фудком" до товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Продукт" про стягнення 176722,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № поставки № від 01.03.2017 зобов'язання по поставці товару, за який було внесено попередню оплату. В зв'язку з цим позивач втратив інтерес щодо виконання відповідачем зобов'язань з поставки і просить суд стягнути частину суми попередньої оплати у розмірі 120219,70 грн та штраф у розмірі 56503,20 грн.

19.10.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення обґрунтовано тим, ним не отримано від позивача копії позовної заяви з додатками та пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 24.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12372/18, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Ухвалою суду від 29.10.2018 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.12.2018.

23.10.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач проти позову заперечує, вказує, що у позивача наявна заборгованість за договором, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

03.12.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 17.12.2018.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкладено підготовче засідання на 24.01.2019.

24.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла уточнена позовна заява на загальну суму 190548,48 грн, в якій зазначено, що відповідач не поставив товару на суму 134045,28 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача саме таку суму попередньої оплати та штраф у розмірі 56503,20 грн. Також позивачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач не надав доказів існування заборгованості у позивача саме за договором № від 01.03.2017.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про збільшення розміру позовних вимог і була подана до закінчення підготовчого провадження, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про збільшення позовних вимог.

Підготовче засідання 24.01.2019 не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 29.01.2019 призначено підготовче засідання на 18.02.2019.

15.02.2019 від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на обставину щодо існування у позивача заборгованості перед відповідачем за договором № 8 від 20.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2019.

В судовому засіданні 11.03.2019 оголошено перерву до 01.04.2019.

В судовому засіданні 01.04.2019 оголошено перерву до 04.04.2019.

В судовому засіданні 04.04.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, вказаних в заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудком" (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Бест Продукт" (постачальник), укладено договір поставки від 01.03.2017 № , відповідно до предмету якого постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті, що вказуються в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари та оплачувати. (п.1.1 договору).

Згідно п. 2.1, 2.4 договору поставка ціни на товари, що поставляються, вказуються у товарних накладних та специфікації з ЕЦП сторін, що з моменту її підписання, є невід'ємною частиною договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки. Ціна за якою поставляється товар, має бути ідентичною у замовленні, накладних та діючій специфікації. Постачальник зобов'язаний інформувати покупця, шляхом письмового повідомлення не менше ніж за 15 календарних днів, про зміну асортименту, строків придатності, дизайну упаковки товарів. Таке повідомлення не вважається розірванням договору в частині або повністю..

Пунктами 3.5, 3.6 договору передбачено, що безпосередньо після приймання Товару Покупець направляє Постачальнику через EDI-провайдера електронний документ «накладна» (COMDOC). Документ COMDOC відображає факт приймання Товару Покупцем, сформований в обліковій системі Покупця, завіряється ЕЦП Покупця (підпис відповідальної особи і печатка підприємства) і відправляється Постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник, зі свого боку завіряє «Накладна» ЕЦП (підпис відповідальної за передачу особи та печатку підприємства) і відправляє Покупцю через EDI- провайдера. У разі обміну з Покупцем «Накладна» COMDOC з використанням ЕЦП, Постачальник може не надавати паперовий примірник накладної Покупцеві за фактом відвантаження. Якщо товар прийнято Покупцем з розбіжностями («Повідомлення про відвантаження» Постачальника та «Накладна» Покупця не відповідають один одному), Покупець направляє Постачальнику електронний документ «Акт про виявлені недоліки» (COMDOC), яким повідомляє Постачальника про те, якої причини були розбіжності між «Повідомленням про відвантаження» і «Накладною» (невідповідність упаковки та/або неповноту маркування (включаючи штрихи-коди), невідповідної кількості та/або якості товару, бою товару, зіпсованого товару, надмірної кількості товару тощо). У документі «Акт про виявленні недоліки» ЕЦП не використовується.

Постачальник здійснює поставку Товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в Замовленні (правила "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010р.), тобто Постачальник зобов'язується прийняти від Покупця Замовлення на поставку Товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані в такому Замовленні. Право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження Товару переходить до Покупця у момент підписання Сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент приймання Товарів Покупцем в місці поставки. Товар поставляється і передається у власність Покупцеві вільний від будь-яких зобов'язань і обтяжень перед третіми особами. Товар поставляється разом з транспортною накладною, а також зі всією товаросупровідною документацією (крім товарної та податкової), в строк виконання Замовлення - узгоджений Сторонами в Додатку № 1. Постачальник не має права зупиняти поставки Товару згідно Замовлення Покупця, у випадках, якщо Покупець не сплатив раніше поставлений Товар (п. 4.1-4.3, 4.7 договору).

Згідно п. 6.1 договору підставою для здійснення Покупцем оплати поставленого Товару, є повне виконання Постачальником своїх зобов'язань за Договором або здійснюється попередня оплата про що зазначається в Додатку №1. При наданні Постачальником «Податкової накладної», яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві» та «Накладної» завіреної ЕЦП Постачальника (підпис відповідальної за передачу особи та печатку підприємства) протягом 5 календарних днів з дати поставки Товару, вказаної в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», Покупець оплачує поставлений Товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях н терміни, узгоджені Сторонами в Додатку W» 1, і в розмірі, який розраховується за формулою.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2017. Припинення дії Договору не звільняє Сторони від виконання всіх своїх зобов'язань, передбачених Договором та невиконаних на момент прпиинення дії Договору, в тому числі і зобов'язань пов'язаних з поверненням товару згідно умов даного Договору, оплати послуг тощо, а також від відповідальності за невиконання таких зобов'язань. Договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо жодна із Сторін не попередила іншу Сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну. (п. 9.1, 9.2 договору).

До матеріалів справи долучено додаток № 1 до договору 01.03.2017 № , яким визначено наступні умови: строк узгодження ціни - 5 календарних днів, строк виконання замовлення - 4 календарні дні, строк повернення і/або заміни товару - 14 календарних дні, % обов'язкового повернення та/або заміни товару - 100%, строк оплати - передоплата, періодичність поставки - протягом 1 разу протягом 1 тижня.

Позивач долучив до матеріалів справи рахунок на оплату № 5 від 27.03.2018 на загальну суму 282516,00 грн, з якого вбачається асортимент та вартість товару - крупа перлова вагова д/с у кількості 5000 кг за ціною 5,79 грн без ПДВ, крупа ячна вагова д/с у кількості 5000 кг за ціною 5,84 грн без ПДВ, крупа кукурудзяна вагова д/с у кількості 2000 кг за ціною 5,79 грн без ПДВ, рис круглий в/г ваговий д/с у кількості 5000 кг за ціною 15,38 грн без ПДВ, пластівці вівсяні у кількості 10000 кг за ціною 8,88 грн без ПДВ.

В підтвердження оплати виставленого відповідачем рахунку позивач надав платіжне доручення № 2592387 від 30.03.2018 на суму 282516,00 грн з призначенням платежу: передплата за ТНС згідно договору 01.03.2017 № , рах 5 від 27.03.2018. Крім того, позивач долучив довідку банку на підтвердження того, що з рахунку позивача були перераховані кошти 30.03.2018 у розмірі 282516,00 грн на рахунок відповідача.

Отже матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив відповідачу суму попередньої оплати у розмірі 282516,00 грн на підставі рахунку № 5 від 27.03.2018 за договором 01.03.2017 № .

Позивач зазначив, що відповідач не поставив йому товар, обумовлений у рахунку № 5 від 27.03.2018, однак, сторонами було домовлено, в рахунок сплаченої попередньої оплати позивачем буде прийнято інший товар. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні в підтвердження прийняття товару, не обумовленого в рахунку № 5 від 27.03.2018, який позивачем прийнято в рахунок здійсненої попередньої оплати: видаткова накладна від 11.06.2018 № 49 на суму 50880,00 грн, за якою поставлений крохмаль картопляний ваговий у кількості 2000 кг; видаткова накладна від 11.06.2018 № 50 на суму 9486,72 грн, за якою поставлений крохмаль картопляний ваговий у кількості 380 кг; видаткова накладна від 08.06.2018 № 48 на суму 25104,00 грн, за якою поставлена сода харчова вагова у кількості 2000 кг; видаткова накладна від 25.05.2018 № 46 на суму 63000,00 грн, за якою поставлена сода харчова вагова у кількості 5000 кг. Отже загальна вартість товару, який позивач прийняв в рахунок здійсненої ним суми попередньої оплати становить 148470,72 грн.

З огляду на прийнятий позивачем згідно вищезазначених видаткових накладних товар, вбачається що відповідачем не було поставлено позивачу товар, з урахуванням внесеної останнім попередньої оплати у розмірі 282516,00 грн, вартістю 134045,28 грн.

16.07.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою поставити товар за який було сплачено попередню оплату та сплатити штраф у розмірі 56503,20 грн. У різі неможливості поставити товар, позивач пропонував повернути йому суму внесеної попередньої оплати (докази направлення в матеріалах справи).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, товар не поставив, суму попередньої оплати не повернув.

Судом встановлено, що відповідач не поставив позивачу товар, обумовлений сторонами в рахунку № 5 від 27.03.2018 і оплачений позивачем. Натомість позивач частково прийняв від відповідача товар в рахунок оплаченого іншого асортименту, що підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи. Обставина щодо прийняття товару на загальну суму 148470,72 грн не заперечується сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договором 01.03.2017 № встановлено, що товар має бути поставлений на загальну суму 282516,00 грн у строк - 4 календарні дні. Отже товар, оплачений позивачем мав бути поставлений у строк до 03.04.2018 з урахуванням обумовленої сторонами обов'язкової попередньої оплати.

Судом встановлено, що товар за договором 01.03.2017 № на суму 282516,00 грн у встановлений договором строк не був поставлений позивачу, тобто відповідачем прострочено виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Оскільки, відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов'язань, позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 693 ЦК України і звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати у розмірі 134045,28 грн. на яку товар не був поставлений.

З огляду на вищезазначене вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченої ним попередньої оплати за договором у сумі 134045,28 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 56503,20 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За кожен випадок непоставки, недопоставки, прострочення поставки Товару, згідно Замовлення Покупця, Постачальник зобов'язується виплатити штраф в розмірі 20% від вартості партії Товару, що був непоставлений, недопоставлений, або поставлений з простроченням. Під непоставкою Сторони розуміють невиконання Замовлення протягом 3 календарних днів, з дати поставки, що вказана в такому Замовленні. Покупець має право негайно розірвати Договір у випадках, якщо Постачальник не поставив товар по двох послідовних Замовленнях Покупця (п. 8.5 договору).

До звернення позивача до відповідача з претензією, в якій від відмовився від зобов'язання за договором 01.03.2017 № поставки товару на суму 282516,00 грн мало місце прострочення понад 3 календарних днів, а тому вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розрахунок штрафу, здійснений позивачем є арифметично вірним, а тому штраф у розмірі 56503,20 грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заперечень відповідача про існування заборгованості у позивача перед відповідачем.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що у позивача перед позивачем існує заборгованість за договором № від 20.04.2017 (копію договору долучено до матеріалів справи), а тому вимоги позивача є безпідставними.

Суд відзначає, що предметом доказування у даній справі є обставини щодо поставки товару за договором 01.03.2017 № , оплаченого згідно рахунку № 5 від 27.03.2018. А тому наявність заборгованості за іншим договором не входить у предмет доказування в даній справі. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення заборгованості у разі її наявності. Суд відзначає, що наявність заборгованості у позивача за поставлений товар поставлений за іншими замовленнями позивача не впливає на обставини щодо не поставки відповідачем товару, який ним був оплачений належними чином та не спростовує права позивача вимагати повернути кошти сплачені за не поставлений у визначені договором строки товар.

Відповідач у заявах по суті спору зазначає про наявність заборгованості у позивача за договором № від 20.04.2017, однак долучив до матеріалів справи видаткові накладні, які підтверджують поставку товару за договором 01.03.2017 № .

Суд дослідив, подані до матеріалів справи видаткові накладні (аркуші справи 47-76) та встановив, що товар поставлявся за договором 01.03.2017 № , проте іншого асортименту, ніж обумовлено у рахунку № 5 від 27.03.2018, або був поставлений до виставлення зазначеного рахунку чи до внесення позивачем суми попередньої оплати, яка є обов'язковою передумовою для здійснення поставки.

Крім того, відповідач не заперечував тієї обставини, що товар, визначений у рахунку № 5 від 27.03.2018 та оплачений позивачем не був поставлений позивачу. Відповідач наполягав на існуванні заборгованості за інший товар, на підставі іншого договору, а тому вважав за можливе зарахувати сплачені позивачем кошти у сумі 282516,00 грн, в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.1, 3.8 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника. Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу", оскільки, лише він як власник коштів має право розпоряджатися ними.

Позивач, сплачуючи кошти у розмірі 282516,00 грн в платіжному дорученні чітко визначив призначення платежу і вказав, що вказані кошти перераховуються згідно рахунку № 5 від 27.03.2018, а тому у відповідача відсутні підстави на власний розсуд визначати призначення сплачених коштів та зараховувати їх у погашення заборгованості за інший уже поставлений товар.

Отже відповідач не спростував належними та допустимими доказами позовних вимог та їх обґрунтованість.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обставини визнані позивачем у позовній заяві та підтверджені матеріалами справи, відповідач не спростував шляхом подання належних та допустимих доказів.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до статті 123 ГПК України, удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Продукт" (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 16/3, нежиле приміщення 1 по № 8 літера А, код 40261298) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, код 40982829) 134045 (сто тридцять чотири тисячі) грн. 28 коп. попередньої оплати, 56503 (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот три) грн. 20 коп. штрафу та 2858 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 23 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 10.04.2019

Суддя І.В.Усатенко