ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Справа № 915/985/18
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.О.Будішевської, С.В. Таран

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_1 за довіреністю; на підставі договору;

від КП «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року

у справі №915/985/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради

про стягнення 1213986,58грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час і місце ухвалення рішення: 24.01.2019р. о 14:55год, м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №1,

повне рішення складене 04.02.2019р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 02.04.2019р. згідно ст.ст.233,240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

10.09.2019р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради (надалі відповідач, КП «Тепло-Сервіс»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь загальний борг у розмірі 1213986,58грн., який складається з 732525,93грн. пені, 55718,52грн. 3 % річних, 425742,13грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2014р. між ним (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір №2025/15-БО-22 купівлі - продажу природного газу (надалі Договір від 24.11.2014р.); на виконання умов Договору від 24.11.2014р. позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 3924263,13грн. Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у визначений Договором строк, чим порушив умови п.6.1 Договору. З урахуванням суми та строку прострочення основного боргу відповідачем, позивачем були нараховані відповідачу кошти у вищезазначених сумах, які підлягають стягненню у судовому порядку (розрахунок неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий позивачем в додатки до позовної заяви).

З посиланням на норми ст.ст. 173-175, 193, 216, 230, 231 ГК України, ст.ст. 509, 655(ч.1), 526, 530, 612, 549, 611, 625, 629 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28.11.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив врахувати його при розгляді справи та зазначив, що:

- вартість природного газу у договорі (5568,70грн. без ПДВ) відрізняється від вартості газу, вказаній у актах приймання-передачі газу 9444.70грн, 8000,20грн., 47210,10грн., 7288,12грн., 7259,58грн., 6384,70грн. та 6180,70грн.;

- відповідач є комунальним підприємством та з 2015 року фактично працює у збитковому режимі;

- 12.10.2016р. відповідачем позивачу був направлений графік погашення заборгованості, однак у відповідь було отримано лише лист позивача про надання довідки. З 12.10.2016р. оплата по договору здійснювалась відповідачем у відповідності до графіку і позивач не висував будь-яких претензій.

Також у відзиві міститься клопотання (з посиланням на норми ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України) про зменшення розміру пені, оскільки відповідач є комунальним підприємством, надає послуги виключно обєктам соціальної сфери, є критично залежним від коштів, які надходять з бюджету, та перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі.

05.12.2018р. позивач подав відповідь на відзив, в якій заперечував проти зменшення неустойки, зазначаючи, що це спричинить позивачу додаткові витрати та дозволить відповідачу і в подальшому безкарно порушувати договірні умови. Також позивач зазначив, що складання графіку, на який посилається відповідач, не змінює порядок розрахунків, визначених умовами Договору від 24.11.2014р.

11.12.2018р. та 16.01.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач є прибутковою організацією, у суду є всі підстави для зменшення пені на 50%, оскільки основна заборгованість за Договором від 24.11.2014р. погашена, розмір пені є досить великим, період прострочення є незначним. Також відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено належними доказами обґрунтованість розрахунку штрафних санкцій, оскільки ним не надано доказів збільшення ціни на газ в порівнянні з ціною, вказаною в Договорі від 24.11.2014р., та не надано копій первинних документів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.01.2019р. (суддя А.П.Алєксєєв) позов задоволено частково: стягнуто з КП «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - 219757,78грн. пені, 55718,52грн. 3% річних, 425742,13грн. інфляційних втрат та 18209,80грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.11,202,509, 629, 655, 692(ч.1), 530(ч.1), 610, ч.1 ст.612, п.3 ч.1 ст.611, ст549, ч.2 ст.551 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України та вмотивоване наступним. З урахуванням несвоєчасної сплати відповідачем коштів за Договором від 24.11.2014р. вимога позивача про стягнення пені в сумі 732525,93 грн., 3% річних в сумі 55718,52 грн. та інфляційних втрат у сумі 425742,13 грн. є обґрунтованою. Разом з цим суд вважає за можливе зменшити розмір пені, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2025/15-БО-22 від 24.11.2014 року; придбаний за Договором газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 Договору); нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, отже суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 70% - до 219757,78 грн. та частково задовольнити позовні вимоги.

12.02.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга ПАТ«НАК «Нафтогаз України», в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 512768,15грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з огляду наступного:

- інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п.п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №1);

- при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобовязанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України не зясувавши всіх обставин, зясування яких передбачене згаданою нормою; судом взагалі не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розмір таких збитків; нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу;

- відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та «сухими» посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України;

- відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України, ст. 525, 526, 551, 599 ЦК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «НАК «Нафтогаз України»; ухвалою суду від 06.03.2019р. призначено справу до розгляду.

05.03.2019р. відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту відзиву на позов, заперечень та письмових пояснень, поданих відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

КП «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради свого представника в засідання апеляційної інстанції не направило.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

24.11.2014р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №2025/15-БО-22 (надалі Договір від 24.11.2014р.), відповідно до умов п.1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 Договору від 24.11.2014р.).

У пункті 2.1 Договору від 27.11.2014р. сторони визначили, що Продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом 732,726тис.куб. метрів.

Відповідно до п.5.1 Договору від 24.11.2014р. ціна за 1000 куб.м природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу зі спеціальними обовязками (включно) становить 5100грн. за 1000 куб.м природного газу, крім того, податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків та збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70грн., крім того, ПДВ-20% - 73,34грн., всього з ПДВ 440,04грн. До сплати за 1000куб.м. газу 5568,70грн., крім того ПДВ 20% - 1113,74грн., всього з ПДВ 6682,44грн.

Згідно із п.6.1 Договору від 24.11.2014р. оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, на ступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.6.3 Договору від 24.11.2014р. оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обовязковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходить недостатньо для своєчасної оплати використаного природного газу, Покупець зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього договору.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу (пункт 6.4 Договору від 24.11.2014р.).

Відповідно до п.7.2 Договору від 27.11.2014р. у разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно із п.11.1 Договору від 24.11.2014р. він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У період з січня 2015 року по грудень 2015 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передало відповідачу природний газ обсягом 732,726тис.куб.м. на загальну суму 3924263,13грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі природного газу (а.с.17-23).

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно; станом на день подання позовної заяви у даній справі заборгованість КП «Тепло-Сервіс» погашена у повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ НАК Нафтогаз України зазначило, що у звязку із несвоєчасним розрахунком відповідачем за отриманий природний газ позивачем були нараховані останньому за період з 17.02.2015р. по 31.12.2017р. пеня, за період з 17.03.2015р. по 31.12.2017р. - 3% річних та за період з 01.03.2015р. по 31.12.2017р. інфляційні втрати у зазначених у позовній заяві сумах, які підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку (відповідні розрахунки додані до позовної заяви).

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції за наслідками розгляду справи з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом січня-грудня 2015 року був поставлений КП «Тепло-Сервіс» природний газ на загальну суму 3924263,13грн.

Таким чином, у відповідності до п.6.1 Договору від 24.11.2014р. постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у КП «Тепло-Сервіс» зобов'язання оплатити фактично отриманий газ до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання з боку КП «Тепло-Сервіс».

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Тепло-Сервіс» свої зобовязання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вартість поставленого в січні-грудні 2015 року природного газу за актами приймання-передачі в сумі 3924263,13грн., проте з порушенням строку оплати згідно із п.6.1 Договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 Договору від 24.11.014р. у разі невиконання покупцем умов п.п.6.1. договору він у зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі від 24.11.2014р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

В додатки до позовної заяви ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних ТОВ «Тепло-Сервіс» за Договором від 24.11.2014р., відповідно до якого пеня за період з 17.02.2015р. по 31.12.2017р. складає 732525,93грн., 3% річних за період з 17.03.2015р. по 07.12.2017р. 55718,52грн., інфляційні втрати за період з 01.03.2015р. по 31.12.2017р. 425742,13грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його правильність та відповідність умовам Договору від 24.11.2014р. та чинному законодавству, а отже і обґрунтованість позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення пені.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені, належної до стягнення з відповідача, на 70% (до 219757,78грн.) з огляду такого.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені КП «Тепло-Сервіс» зазначило, що відповідач є комунальним підприємством, надає послуги виключно обєктам соціальної сфери, є критично залежним від коштів, які надходять з бюджету та перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі. В свою чергу, позивач є прибутковою організацією, основна заборгованість за Договором від 24.11.2014р. погашена та доказів спричинення позивачу будь-яких збитків внаслідок неналежного виконання умов Договору від 24.11.2014р. матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявні копія фінансового звіту про фінансові результати за 9 місяців 2018 року, та звіт про фінансові результати КП «Тепло-Сервіс» за жовтень 2018 року, з якого вбачається, що збиток підприємства складає 180,50тис.грн. (а.с.68-69).

Відповідно до пунктів 1,6 Статуту відповідача (http://voz.gov.ua/kp-teplo-servs.html) КП «Тепло-Сервіс» Вознесенської міської ради засноване на комунальній власності м.Вознесенська. Предметом діяльності підприємства, зокрема, надання послуг централізованого опалення населенню та субєктам всіх форм власності.

Зі змісту ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, придбаний за Договором від 24.11.2014р. газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.73, ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за Договором від 24.11.2014р.

Наведеним спростовуються посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків і місцевий господарський суд не зясував обставин заподіяння відповідачем позивачу збитків неналежним виконанням зобов'язання, адже наявність збитків доказується на загальних підставах саме позивачем.

На думку колегії суддів нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, як правильно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Враховуючи статус відповідача (комунальне підприємство), соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, те, що він не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми 3% річних та інфляційних втрат та значний розмір нарахованої і пред'явленої до стягнення пені, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором (основна заборгованість погашена), а також те, що придбаний природний газ за договором від 24.11.2014р. був використаний для виробництва теплової енергії для споживання бюджетними установами, від фінансових можливостей яких залежить і сплата поставленої ним теплової енергії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 70%.

При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування закріпленої у ст.233 ГК України норми щодо права на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в повній мірі з'ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, зокрема правильно встановив, що даний випадок може вважатись винятковим для зменшення пені.

Твердження скаржника про те, що наведені судом першої інстанції обставини (щодо зменшення пені до 70%) не вказують на те, що даний випадок є винятковим, а отже відсутні підстави для зменшення пені є непереконливими, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, господарський суд Херсонської області, розглядаючи відповідне питання, зазначив про врахування ним, зокрема, таких обставин як: ненадання суду доказів понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов Договору від 24.11.2014р.; придбаний за Договором газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 Договору); нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 24.01.2019р. в частині визначення належної до стягнення пені шляхом зменшення її розміру до суми 219757,87грн. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За таких обставин рішення господарського суду Миколаївської області від 24.01.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 235, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 24.01.2019р. у справі №915/985/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 05 квітня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О.Будішевська

Суддя С.В. Таран