ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 м.Дніпро Справа № 12/253-15/331

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Коршун В.В., постанова №25/187 від 07.09.2016, ліквідатор;

від відповідача: Саржинська О.А., наказ №2554 від 27.12.2018, член правління;

від відповідача: Тітаренко Т.М., наказ №2554 від 27.12.2018, член правління;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 у справі №12/253-15/331 (суддя Дроздова С.С., повний текс ухвали складено 18.02.2019)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія", м. Запоріжжя

до відповідача: Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

про стягнення 9 469 446 грн. 16 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В. В. (надалі - ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія") звернулось до Господарського суду Запорізької області із заявою про відновлення (поновлення) пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2005 у справі №12/253-15/331 до виконання та видачу дублікату зазначеного наказу.

Заява обґрунтована тим, що:

- постановою Господарського суду Запорізької області від 07.09.2016 у справі №25/187 визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура щодо ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія", призначений ліквідатор Коршун В.В.;

- в ході ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо про те, що згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2005 у справі №12/253-15/331 був виданий наказ про стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" 3 589 237 грн. 06 коп. основного боргу, 1 700 грн. витрат, пов'язаних із сплатою державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, який був втрачений стягувачем і ліквідатору, на виконання вимог ч.6 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в межах ліквідаційної процедури не передавався;

- у зв'язку із набуттям чинності 23.06.2005 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», відповідно до якого відповідача було включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у погашенні заборгованості, стягувач був позбавлений можливості щодо примусового стягнення суми заборгованості за рішенням суду, оскільки на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень;

- згідно відповіді Вознесенського Відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області від 13.12.2017 №54472/7 на запит ліквідатора, на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження щодо примусового стягнення з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія» заборгованості, зокрема наказу за рішенням господарського суду Запорізької області від 12.01.2005 у справі №12/253-15/331.

Заявник вказує, що норми процесуального законодавства не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ; при цьому, видача стягувачу дубліката наказу жодним чином не порушує права відповідача та не покладає на нього якихось додаткових зобов'язань.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 у справі №12/253-15/331 (суддя Дроздова С.С.) заяву ліквідатора ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказів від 24.01.2005 до виконання та про видачу дублікатів наказів у справі №12/253-15/331 задоволено;

- поновлено пропущений строк для пред'явлення наказів господарського суду Запорізької області від 24.01.2005 у справі № 12/253-15/331 до виконання про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" 3 589 237 грн. 06 коп. основного боргу, 1 700 грн. витрат на державне мито та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- видано дублікат наказу господарського суду Запорізької області від 24.01.2005 у справі №12/253-15/331 про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" 3 589 237 грн. 06 коп. основного боргу;

- видано дублікат наказу господарського суду Запорізької області від 24.01.2005 справі №12/253-15/331 про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" 1 700 грн. витрат на державне мито та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Концерн "Міські теплові мережі" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального права, просить Центральний апеляційний господарський суд її скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. про відновлення (поновлення) пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату виконавчого документу.

Апелянт вказує, що:

- не зважаючи на посилання заявника про неможливість примусового виконання рішення суду у зв'язку із набуттям чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», відповідно до якого Концерн «Міські теплові мережі» включено до Реєстру підприємств паливно- енергетичного комплексу, які беруть участь у погашенні заборгованості, оскільки на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у даній процедурі підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконанні рішень щодо цього підприємства, він не був позбавлений права на звернення до відділу державної виконавчої служби із заявою щодо примусового виконання вказаного наказу, виданого на підставі рішення господарського суду Запорізької області, наслідком якого було би зупинення виконавчого провадження та, відповідно, строків пред'явлення виконавчого документу до виконання;

- від дня отримання заявником наказу суду він мав право та можливість звернутися із заявою про відкриття виконавчого провадження до відповідного органу державної виконавчої служби та розраховувати на поновлення виконавчого провадження після закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно- енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", однак заявник не скористався даним правом та не звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження ані до початку дії вищезазначених обставин, ані після 1 вересня 2015 року, тобто після спливу терміну процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу;

- починаючи з 13.11.2013 року, тобто з моменту призначення розпорядником майна ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія» арбітражного керуючого Коршуна В.В., останньому стало відомо про наявність наказу № 12/253-15/331 від 24.01.2005 року, оскільки відповідно до ч. З ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», саме на розпорядника майна боржника покладено обов'язок щодо аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства, щодо ведення відомостей про фінансове становище боржника та ін.; проте, заявником не надано суду належних та допустимих доказів пред'явлення наказу господарського суду Запорізької області №12/253-15/331 від 24.01.2005 року до державної виконавчої служби, а відтак, стягувач не скористався своїм правом у передбачений законом строк на пред'явлення наказу до виконання;

- строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 24.01.2005 року у справі №12/253-15/331 був встановлений, відповідно до приписів ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», до 24.01.2008 року, отже ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" мало право на звернення до суду із заявою про видачу дублікату наказу в межах встановленого законом строку для пред'явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду;

- сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.01.2005 у справі №12/253-15/331 з Концерна "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" стягнуто 3 589 237 грн. 06 коп. основного боргу, 1 700 грн. витрат на державне мито, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та розстрочено виконання рішення на 1,5 роки шляхом стягнення суми боргу у розмірі 3 589 237 грн. 06 коп. по 199 402 грн. 05 коп. щомісячно, починаючи з лютого 2005 року.

24.01.2005 Господарським судом Запорізької області у справі №12/253-15/331 видано накази на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 12.01.2005.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами ст. 329 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов'язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Отже, чинним законодавством визначено право стягувача на повторну видачу йому судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, наказу суду (його дубліката) як виконавчого документа, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення, прийнятого по суті спору.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність. а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки. Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Питання про відновлення пропущеного процесуального строку розглядається судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи. У заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку. Суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає поважними ті причини пропуску строку, про які вказала сторона, а відновлення процесуального строку означає лише, що суд надає дозвіл особі за наведених нею обставин вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущено.

Вирішуючи питання щодо поновлення стягувачу строку пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу, колегія суддів враховує, що положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, у вирішенні питання про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Тобто, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Щодо поважності причин пропуску строку на пред'явлення судового наказу до виконання колегія суддів враховує, що:

- ліквідатор діяв в межах своїх повноважень, визначених ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- в зв'язку із набуттям чинності 23.06.2005 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», відповідно до якого відповідача було включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у погашенні заборгованості, стягувач тривалий час був позбавлений можливості щодо примусового стягнення суми заборгованості за рішенням суду, оскільки на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, наслідком чого є зупинення виконавчого провадження.

З наведеного вище вбачається, що рішення у даній справі в повному обсязі не виконано, що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, а його невиконання є порушенням прав позивача, внаслідок чого колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених статтею 329 Господарського процесуального кодексу України правових підстав для задоволення заяви ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В. В. про поновлення строку для пред'явлення наказів Господарського суду Запорізької області від 24.01.2005 у справі №12/253-15/331 до виконання та видачу дублікатів наказів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, прийнятої при повному, об'єктивному розгляді обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 у справі №12/253-15/331 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складено 09.04.2019).