РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа №910/16065/18

За позовомПублічного акціонерного товариства "Артем-Банк"
доДержавної акціонерної холдингової компанії "Артем"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні позивача -Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"
простягнення заборгованості
за участюВійськової прокуратури Центрального регіону України
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Баринова О.І.
Представники учасників справи:
від позивача:Салівон В.І.
від відповідача:Грунський В.О.
від третьої особи:Сидоренко Ю.А.
прокурор:Толстореброва О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" про стягнення заборгованості в сумі 1 271 038,09 Євро, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 28.11.2018, складає еквівалент 40 466 957,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті виконання Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" як майновим поручителем зобов'язань Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 до позивача перейшли всі права кредитора в межах виконаного зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2018 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою від 05.12.2018) відкрито провадження у справі №910/16065/18; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; підготовче засідання призначено на 22.01.2019.

14.01.2019 через відділ діловодства суду від Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" надійшов відзив на позов з доказами його направлення іншим учасникам справи, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів перерахування коштів у розмірі 1 229 651,07 Євро на виконання п. 3 Договору №252/14 про відступлення права вимоги від 29.10.2014, а відтак відсутні докази переходу до Публічного акціонерного товариства "Банк Січ" права вимоги за Договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012. Крім того, відповідач зазначає, що його зобов'язання припинилося на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України шляхом поєднання в особі Публічного акціонерного товариства "Банк Січ" боржника та кредитора, а тому позивач не міг набути право вимоги до відповідача, виконавши його обов'язок. Також позивач зазначає, що звернення стягнення на предмет застави за Договором №19/12 від 29.10.2014 відбулось з порушенням вимог законодавства та Договору, а відтак не може мати своїм наслідком перехід до заставодавця права вимоги до боржника. Окремо, відповідач зазначає про те, що аналогічний спір між сторонами був предметом розгляду в межах справи №910/12965/16, а відтак наявні підстави для закриття провадження у даній справі.

22.01.2019 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" надійшла відповідь на відзив з доказами її направлення іншим учасникам справи, в якій позивач вказує, що ним було виконано як майновим поручителем обов'язок відповідача, а відтак і набуто право вимоги до останнього. Крім того, позивач вказує про відсутність підстав вважати, що зобов'язання припинилось у зв'язку з поєднанням кредитора та боржника.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2019 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.02.2019.

25.01.2019 через відділ діловодства суду надійшли пояснення третьої особи з доказами їх направлення іншим учасникам справи, в якій Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" вказує про обґрунтованість вимог Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" та ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань.

04.02.2019 через відділ діловодства суду від Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" надійшли заперечення на відповідь на відзив з доказами їх направлення іншим учасникам справи, в яких відповідач вказує, що на забезпечення виконання ним зобов'язання позивачем з Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" було укладено як договір застави, так і договір поруки, та Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" було задоволено свої вимоги до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за рахунок звернення стягнення на предмет застави.

Також, 04.02.2019 через відділ діловодства суду від Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" надійшли заперечення на письмові пояснення Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" з доказами їх направлення іншим учасникам справи, в яких відповідач обґрунтовує свою правову позицію з приводу задоволення вимог кредитора саме на підставі договору застави та припинення зобов'язання шляхом поєднання в одній особі кредитора та боржника.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2019 закінчено підготовче провадження у справі №910/16065/18 та призначено її до розгляду по суті на 05.03.2019.

05.03.2019 через відділ діловодства суду від заступника військового прокурора Центрального регіону України надійшла заява про вступ у справу.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2019.

14.03.2019 через відділ діловодства суду від Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" надійшли заперечення на заяву військового прокурора про вступ у справу.

Протокольними ухвалами господарського суду міста Києва від 14.03.2019, постановленими з урахуванням думки представників учасників справи та наданих ними письмових пояснень, допущено Військову прокуратуру Центрального регіону України до участі у справі №910/16065/18 на стороні відповідача та оголошено перерву в судовому засіданні до 21.03.2019.

20.03.2019 через відділ діловодства суду від Військової прокуратури Центрального регіону України, згідно прокуратура вважає, що позивач не міг набути статусу заставодавця, який виконав зобов'язання боржника, оскільки основне зобов'язання припинилось у зв'язку із поєднанням боржника та кредитора.

В судове засідання 21.03.2019 прокурор та представники учасників справи з'явились, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а прокурор та представник відповідача проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 21.03.2019 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2012 між Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (Банк) та Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №19/12 (надалі - договір № 19/12), відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювану відкличну кредитну лінію, яка надається в Євро (надалі - кредитна лінія), та надало кредит за рахунок кредитної лінії, а відповідач зобов'язався використати кредити на цілі, зазначені в пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати позивачу проценти за користування кредитами (згідно додаткової угоди №3 від 22.11.2012 до даного договору), виконувати інші умови цього договору і повернути позивачу заборгованість за кредитною лінією згідно графіку, передбаченого додатком № 1 до цього договору.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 22.11.2012 до договору №19/12, розмір процентів за користування кредитами складає 13,5% річних.

Згідно з додатковою угодою №19 від 30.09.2014 до договору №19/12 від 12.10.2012 Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" взяла на себе зобов'язання сплатити до 28.11.2014 включно проценти за користування кредитними ресурсами за період з 01.08.2014 року по 30.10.2014.

Також даною додатковою угодою Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" підтвердила, що станом на 30.09.2014 (дата підписання додаткової угоди №19 від 30.09.2014) заборгованість Державної акціонерної холдингової компанія "Артем" по кредиту за договором №19/12 від 12.10.2012 року складає 1 229 651,07 Євро, по нарахованим процентам: за серпень 2014 року - 14 098,88 Євро; за вересень 2014 року - 13 644,07 Євро.

29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (кредитор, Сторона-1) та Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" (Сторона-2, Новий кредитор) було укладено договір №252/14 про відступлення права вимоги (надалі - Договір відступлення).

Згідно з п. 1 вказаного договору ПАТ "Артем-Банк" передало, а ПАТ "Банк Січ" прийняло всі права ПАТ "Артем-Банк", як кредитора, за зобов'язаннями ДАХК "Артем", що виникли на підставі Договору №19/12 від 12.10.2012 в сумі 1 229 651,07 Євро та в сумі нарахованих і несплачених процентів за період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 включно у розмірі 40 477,42 Євро, тобто право вимоги щодо отримання коштів в повному обсязі відповідно до умов вказаного договору кредитної лінії.

28.11.2014 між ПАТ "Банк Січ" та відповідачем було укладено договір №20 про внесення змін до кредитного договору №19/12 від 12.10.2012, відповідно до умов якого позикодавцем за кредитним договором визначено ПАТ "Банк Січ".

Договором №29 від 15.10.2015 до договору №19/12 від 12.10.2012 Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" та відповідач погодили, що строк дії кредитної лінії за вказаним договором закінчується 30.11.2015, сума кредиту, яка підлягає погашенню відповідачем становить 1 229 651,07 євро.

29.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та позивачем було укладено договір №19/12 про заставу майнових прав, згідно умов якого Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було передано в заставу ПАТ "Банк Січ" право вимоги грошових коштів, яке виникло і належить позивачу у відповідності до SWIFT - підтвердження про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014 до Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012, укладеного між ПАТ "Банк Січ" та позивачем.

Угодою про зміни і доповнення №141015/1 від 15.10.2015 до договору застави майнових прав №19/12 від 29.10.2014 Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та якого Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було погоджено, що заставою забезпечуються вимоги ПАТ "Банк Січ", що випливають з договору №19/12 від 12.10.2012, зі всіма змінами та доповненнями до нього, зокрема зобов'язання боржника - відповідача повернути до 30.11.2015 суму кредиту у розмірі 1 229 651,07 Євро.

29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та позивачем було укладено договір поруки №252-1/14 у відповідності до умов якого поручитель Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором - ПАТ "Банк Січ" по зобов'язаннях позичальника - відповідача по договору №19/12 від 12.10.2012, а також договорами про внесення змін та доповнень до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту).

29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та позивачем було укладено договір цесії (відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" передало, а ПАТ "Банк Січ" прийняло право вимоги отримання міжбанківського вкладу (депозиту) в сумі 1 275 000,00 Євро, що належать ПАТ "Артем-Банк" за SWIFT - підтвердженням про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014 до Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012 про надання міжбанківського депозиту, укладеним між ПАТ "Банк Січ" та ПАТ "Артем-Банк". Цей договір укладено на підставі договору №19/12 застави майнових прав від 29.10.2014.

Пунктом 2.1 даного договору було погоджено, що при отриманні ПАТ "Банк Січ" права вимоги отримання суми міжбанківського депозиту, що передбачене у пункті 1.1 цього договору, ПАТ "Банк Січ" має право на кошти, які належать йому в результаті переведення на ПАТ "Банк Січ" заставлених майнових прав, направити в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором №19/12 від 12.10.2012.

29.10.2014 на виконання п. 3 договору №252/14 про відступлення права вимоги від 29.10.2014 було здійснено відступлення права вимоги у валюті виданого кредиту шляхом безготівкового перерахування в день підписання договору Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" суми коштів у розмірі 1 270 128,49 Євро Публічному акціонерному товариству "Артем-Банк" на рахунок №373939781 в ПАТ "Артем-Банк".

Договором №8 від 15.10.2015 про внесення змін до договору поруки №252-1/14 від 29.10.2014 Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" та позивач абзац 5 розділу "Визначення та тлумачення термінів", пункт 1.1 даного договору, виклали в наступній редакції: зобов'язанням, є зобов'язання відповідача перед ПАТ "Банк Січ", що випливає з договору №19/12 від 12.10.2012 та договорів про внесення змін та доповнень до цього договору, які можуть бути укладені в майбутньому, а саме: здійснити погашення кредиту у розмірі 1 229 651,07 Євро та сплачувати проценти у розмірі 13,5% річних за договором №19/12 від 12.10.2012. Кінцевий строк виконання відповідно до договору №19/12 від 12.10.2012 не пізніше 30.11.2015; сплатити ПАТ "Банк Січ" штраф, пеню, комісійні винагороди у розмірі та в строки, визначені договором №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін і доповнень до нього), та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах зазначених у договорі №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін і доповнень до нього).

Листом від 01.12.2015, у зв'язку з невиконанням станом на 30.11.2015 відповідачем своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості у розмірі 1 229 651,07 Євро за договором №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін та доповнень до нього), ПАТ "Банк Січ" зверталось до ПАТ "Артем-Банк" з вимогою сплатити дану заборгованість, а також сплатити проценти у розмірі 41 387,02 Євро.

Даним листом ПАТ "Банк Січ" також повідомило позивача про те, що у випадку несплати суми загальної заборгованості у розмірі 1 271 038,09 Євро, ПАТ "Банк Січ" на підставі договору №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 набуває право договірного списання грошових коштів в сумі 1 271 038,09 Євро за рахунок коштів, розміщених ПАТ "Артем-Банк" в ПАТ "Банк Січ" у відповідності до Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012 та SWIFT - підтвердження про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014, до Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012, укладених між ПАТ "Банк Січ" та ПАТ "Артем-Банк".

Відповідно до договору поруки №252-1/14 від 29.10.2014, вимоги ПАТ "Банк Січ", які випливають з договору №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін та доповнень до нього) підлягають задоволенню (виконанню) ПАТ "Артем-Банк", як поручителем, в день отримання цієї вимоги.

01.12.2015 між ПАТ "Банк Січ" та позивачем було укладено акт звірки зобов'язань до договору цесії від 29.10.2014, яким визначено, що станом на 01.12.2015 заборгованість відповідача за договором №19/12 від 12.10.2012 становить 1 229 651,07 Євро, заборгованість за процентами становить 41 387,02 Євро. Загальна сума заборгованості відповідача становить 1 271 038,09 Євро.

Згідно з договором цесії від 29.10.2014 ПАТ "Банк Січ" направляє кошти міжбанківського депозиту в сумі 1 275 000,00 Євро, отримані від позивача на погашення загальної заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Січ" за договором №19/12 від 12.10.2012 за кредитом та нарахованими, несплаченими процентами в сумі 1 271 038,09 Євро. Залишок депозиту в сумі 3 961,91 Євро та проценти, нараховані за міжбанківським депозитом в сумі 41 092,19 Євро ПАТ "Банк Січ" перераховує в позивачу згідно договору міжбанківського депозиту.

Як вбачається з банківської виписки по особовому рахунку за 01.12.2015 з рахунку позивача було списано на користь ПАТ "Банк Січ" 1 271 038,09 Євро, з призначенням платежу - списання коштів на підставі договору №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 та договору цесії від 29.10.2014.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, з огляду на те, що Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було набуте таке право вимоги до відповідача внаслідок виконання Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" як майновим поручителем зобов'язань Державної акціонерної холдингової компанії "Артем".

З наданих учасниками господарського процесу заяв по суті справи вбачається, що наявність, розмір та обсяг заборгованості за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 відповідачем та прокурором не заперечується, проте останні вказують про те, що з моменту набуття чинності Договором цесії, укладеним Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк", та переходу до ПАТ "Банк Січ" права вимоги за міжбанківським вкладом (депозитом) в сумі 1 275 000,00 Євро, що належав ПАТ "Артем-Банк" за SWIFT - підтвердженням про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014 до Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012 про надання міжбанківського депозиту, укладеним між ПАТ "Банк Січ" та ПАТ "Артем-Банк", в особі ПАТ "Банк Січ поєднався боржник та кредитор, що мало наслідком припинення зобов'язання на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України ПАТ "Банк Січ" перед ПАТ "Артем-Банк" за міжбанківським депозитом. Відтак, на думку відповідача та прокурора, позивач не міг набути статусу заставодавця, який виконав обов'язок боржника, та не набув прав кредитора у розмінні п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведені норми господарського процесуального закону та відсутність у відзиві Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" жодних заперечень щодо наведених позивачем обставин щодо наявності та обсягу заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, а також обставин укладення між учасниками спірних правовідносин вказаних правочинів та здійснення розрахунків, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутній спір з приводу даних обставин та дані обставини мали місце в дійсності.

В той же час, спір у даній справі стосується виключно питання наявності (переходу) до позивача права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 та наявності в Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" обов'язку сплатити на користь Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" коштів у розмірі сумі 1 271 038,09 Євро.

Передумовою виникнення даного спору слугувало те, що господарськими судами розглядався спір у справі №910/12965/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем" (якому ПАТ "Артем Банк" відступив спірне право вимоги згідно договору №29/01/16-1 про відступлення права вимоги від 29.01.2016) до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" про стягнення 42 900 387,87 грн. (гривневий еквівалент заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012).

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі №910/12965/16 позов було задоволено повністю та стягнуто з Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем" спірну суму заборгованості.

Натомість постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 апеляційну скаргу Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" задоволено, а рішення господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі №910/12965/16 скасовано та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем" відмовлено повністю.

Учасники господарського процесу у справі №910/12965/16 не скористались своїм правом на оскарження вказаної постанови апеляційного господарського суду, а відтак остання набула статусу остаточного судового рішення.

В свою чергу, Київський апеляційний господарський суд мотивував свою постанову від 27.06.2017 тим, що:

1) ПАТ "Артем Банк" було виконано зобов'язання Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 щодо погашення основної суми заборгованості у розмірі 1 229 651,07 Євро, а також заборгованості по простроченим процентам у розмірі 41 387,02 Євро;

2) вимоги ПАТ "Банк Січ" до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" задоволені саме внаслідок виконання договору застави, укладеного між ПАТ "Артем Банк" та ПАТ "Банк Січ", предметом застави за яким були майнові права ПАТ "Артем Банк" до ПАТ "Банк Січ" за міжбанківським вкладом (депозитом);

3) з моменту задоволення вимог ПАТ "Банк Січ" до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" майнові права за міжбанківським депозитом припинилися на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України у зв'язку з поєднанням поєднання в одній особі кредитора та боржника, а відтак згідно абз. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про заставу" припинилося й право вимоги, яке передавалося у заставу відповідно до зазначеного вище договору застави.

Отже, за висновками апеляційного господарського суду у справі №910/12965/16 з моменту задоволення ПАТ "Банк Січ" своїх вимог до відповідача за рахунок звернення стягнення на передані у заставу ПАТ "Артем Банк" припинилося й право вимоги, яке передавалося у заставу відповідно до зазначеного вище договору застави.

Водночас у наступному абзаці своєї постанови апеляційний господарський суд зазначає, що право вимоги за міжбанківським депозитом припинилось з моменту набуття чинності договором цесії та переходу до ПАТ "Банк Січ" права вимоги за міжбанківським депозитом в особі останнього поєднався боржник і кредитор за зобов'язанням, яке виникло відповідно до SWIFT-підтвердження про надання міжбанківського депозиту від 29.10.2014 №113/14 та Генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій від 20.04.2012 №200412/GA/1 від 20.04.2012, укладеного між ПАТ "Банк Січ" та ПАТ "Артем банк".

Враховуючи взаємовиключність висновків апеляційного господарського суду про припинення 01.12.2015 права вимоги за міжбанківським депозитом у зв'язку із зверненням стягнення ПАТ "Банк Січ" на предмет застави, наданого ПАТ "Артем Банк" на забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, та про припинення право вимоги за міжбанківським депозитом з моменту набуття чинності договором цесії, укладеним 29.10.2014, та переходу до ПАТ "Банк Січ" права вимоги за міжбанківським депозитом, а також враховуючи формулювання правової позиції Верховного Суду з приводу застосування норм права після прийняття апеляційним судом вказаної постанови, суд у даній справі вважає за необхідне надати власну правову оцінку спірним правовідносинам.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У спірних правовідносинах, що склались між сторонами у цій справі, зобов'язання відповідача - Державної акціонерної холдингової компанії "Артем", як боржника, з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, передбачених кредитним договором №19/12 від 12.10.2012, були повністю забезпечені позивачем - Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" заставою майнових прав - права вимоги за міжбанківським вкладом (депозитом) в сумі 1 275 000,00 Євро згідно договору №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014.

Відповідно до частини 1 статті 1 та частини 1 статті 3 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться в частині 2 статті 1 Закону України "Про заставу".

Згідно з частиною 1 статті 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання (частина 3 статті 3 Закону України "Про заставу").

Правова природа застави полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

При цьому, в правовідносинах застави майновий поручитель за договором застави вступає у правовідносини безпосередньо з кредитором (заставодержателем) але не від імені боржника, а від власного.

Однією із ознак застави є те, що вона являє собою додаткове (акцесорне) зобов'язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликано наявністю іншого зобов'язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов'язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування і застави.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.

Отже, конкретний обсяг відповідальності майнового поручителя перед кредитором визначається договором застави. Укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником, у межах вартості предмета застави. Тобто, у правовідносинах застави на майнового поручителя покладається додатковий (акцесорний) обов'язок виконати зобов'язання за боржника в межах вартості предмета застави, яка може покривати вартість основного зобов'язання як повністю, так і частково.

Позивач, як майновий поручитель за договором №19/12 застави майнових прав, на виконання пред'явленої йому заставодержателем - Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" вимоги про усунення порушень за кредитним договором та погашення кредитної заборгованості боржника в розмірі 1 229 651,07 Євро боргу за основним зобов'язанням та 41 387,02 Євро. боргу по сплаті відсотків, в порядку визначеному ст. 23 Закону України "Про заставу" погасив заборгованість боржника у розмірі 1 275 000,00 Євро.

Згідно з договором цесії від 29.10.2014 ПАТ "Банк Січ" направляє кошти міжбанківського депозиту в сумі 1 275 000,00 Євро, отримані від позивача на погашення загальної заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Січ" за договором №19/12 від 12.10.2012 за кредитом та нарахованими, несплаченими процентами в сумі 1 271 038,09 Євро. Залишок депозиту в сумі 3 961,91 Євро та проценти, нараховані за міжбанківським депозитом в сумі 41 092,19 Євро ПАТ "Банк Січ" перераховує в позивачу згідно договору міжбанківського депозиту. Тобто позивач в повному обсязі виконав основне зобов'язання боржника, яке було ним забезпечене.

Наведені висновки, зокрема, підтверджуються тим, що з рахунку позивача було списано на користь ПАТ "Банк Січ" спірні кошти у сумі 1 271 038,09 Євро, з призначенням платежу - списання коштів на підставі договору №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 та договору цесії від 29.10.2014, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку за 01.12.2015.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Варто зауважити, що договір №19/12 застави майнових прав від 29.10.2014 передбачає необхідність укладення договору цесії, а договір цесії містить посилання, що він укладений на виконання договору №19/12 застави майнових прав від 29.10.2014, тобто ці договори є взаємопов'язаними, в тому числі тим, що саме у такий спосіб законодавством передбачено звернення стягнення на такий предмет застави як майнові права.

Відтак, укладення ПАТ "Банк Січ" та ПАТ "Артем Банк" на підставі договору №19/12 застави майнових прав від 29.10.2014 договору цесії (відступлення права вимоги) від 29.10.2014, у відповідності до умов якого Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" передало, а ПАТ "Банк Січ" прийняло право вимоги отримання міжбанківського вкладу (депозиту) в сумі 1 275 000,00 Євро, цілком відповідає визначеному Законом України "Про заставу" порядку задоволення вимог заставодержателя за рахунок переданих у заставу майнових прав.

Отже, заборгованість Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" перед ПАТ "Банк Січ" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 була погашена за рахунок майнових прав, переданих ПАТ "Артем Банк" в заставу ПАТ "Банк Січ", тобто відбулось звернення стягнення на заставлене майно (депозитні кошти).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання. Якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов'язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов'язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.

Подібна норма закріплена також і у статті 28 спеціального Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення.

Згідно з частиною 5 статті 20 Закону України "Про заставу" до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Аналіз наведених норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Закону України "Про заставу" свідчить про те, що правовим наслідком добровільного виконання майновим поручителем забезпеченого ним обов'язку боржника (основного зобов'язання) в повному обсязі або частково (якщо визначена сторонами в договорі застави вартість предмета застави забезпечує основне зобов'язання лише частково) і за умови, що не відбулося звернення стягнення на предмет застави, майновий поручитель набуває права вимагати у боржника відшкодування сплаченої ним суми заставодержателю суми грошових коштів.

Разом з цим, у пункті 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Отже, у наведеній нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації, суть якої полягає в тому, що майновий поручитель або третя особа (пункт 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України), виконавши зобов'язання замість боржника, стає кредитором та набуває права вимагати від боржника виконання зобов'язання на свою користь.

Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі:

1) основне зобов'язання має бути дійсним;

2) застава, якою забезпечується основне зобов'язання, має бути дійсною;

3) поручитель має виконати обов'язок боржника перед кредитором.

У виконанні обов'язку боржника перед кредитором, як умови для настання суброгації, слід розрізняти виконання майновим поручителем обов'язку боржника за основним зобов'язанням і виконання майновим поручителем свого обов'язку за договором застави.

Виконання майновим поручителем обов'язку боржника (основного зобов'язання) буде мати місце лише у випадку його виконання в повному обсязі, зокрема у випадку повного погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок предмета застави. В іншому випадку, тобто у разі виконання майновим поручителем основного зобов'язання лише частково за рахунок повної вартості предмета застави, визначеної в договорі застави, виконання обов'язку боржника перед кредитором не відбудеться, а матиме місце лише часткове виконання обов'язку боржника за кредитним договором та виконання майновим поручителем свого акцесорного зобов'язання. У разі часткового виконання основного зобов'язання суброгація не виникає, оскільки заставодавець (майновий поручитель) виконує не обов'язок боржника, а свій обов'язок.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/23070/17.

Оскільки позивачем було в повному обсязі виконано зобов'язання боржника за рахунок предмету застави, то відповідно у даному випадку виникла суброгація та до ПАТ "Артем Банк" перейшло право вимоги до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем".

Тобто, у зв'язку із погашенням позивачем заборгованості Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" перед ПАТ "Банк Січ" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 в повному обсязі за рахунок майнових прав, переданих ПАТ "Артем Банк" в заставу ПАТ "Банк Січ", то в силу ст. 514 Цивільного кодексу України відбулась заміна кредитора у зобов'язанні за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012.

Щодо доводів прокурора та відповідача про припинення договору застави, то суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 593 Цивільного кодексу України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Аналогічні приписи містяться в статті 28 Закону України "Про заставу".

З огляду на наведене, цілком обґрунтованими є посилання відповідача та прокурора на те, що договір застави, укладений між ПАТ "Артем Банк" та ПАТ "Банк Січ" припинився, однак таке припинення заставних правовідносин у зв'язку з зверненням стягнення на предмет застави як зазначалось має своїм наслідком виникнення нових правовідносин - суброгаційних або регресних.

Відтак, цілком обґрунтованим є висновок, що за вказаних обставин після погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 ПАТ "Артем Банк" було набуто статусу кредитора за таким договором та відповідно до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

Крім того, суд вважає, що виконання заставодавцем обов'язку боржника перед кредитором за рахунок свого майна не породжує жодних правовідносин дарування, прощення боргу тощо, а відтак, виконавши обов'язок боржника за рахунок свого майна, майновий поручитель в будь-кому разі вправі розраховувати на компенсацію своїх витрат.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Заборони на виконання грошового зобов'язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов'язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц та від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" про стягнення заборгованості в сумі 1 271 038,09 Євро та вважає за необхідне задовольнити їх в повному обсязі (без зазначення гривневого еквіваленту, який кожного дня змінюється).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 5, 13, 14, 74, 123, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2/10; ідентифікаційний код 14307699) на користь Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 103; ідентифікаційний код 26253023) заборгованість у розмірі 1 271 038 (один мільйон двісті сімдесят одна тисяча тридцять вісім) Євро 09 центів та судовий збір у розмірі 607 004 (ніс тост сім тисяч чотири) грн. 36 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 04.04.2019.

Суддя Р.В. Бойко