ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1680/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.
при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Єрмаков А.В.
від відповідача: Синько О.А.
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2018р., суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., повний текст якого складено 26.12.2018р. в м. Одесі
у справі № 916/1680/18
за позовом: Міністерства оборони України
до відповідача: фізичної особи-підприємця Кожемякіна Геннадія Олексійовича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Концерну „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кожемякіна Геннадія Олексійовича та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця № 4953 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
Позовні вимоги обґрунтовувалися неправомірними діями відповідача, який, незважаючи на припинення договірних відносин, чинить позивачу перешкоди у користуванні торговельним місцем №4953 по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, що, в свою чергу, завдає Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.09.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі".
Рішенням господарського суду Одеської області від 13.12.2018 у справі у позові відмовлено в повному обсязі.
Судове рішення мотивоване тим, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів №ВКС-1412 від 01.12.2016, не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Кожемякіним Г.О. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем № 4953, розташованим на території ТОВ "Промтоварний ринок", на належній правовій підставі, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо існування між сторонами договірних правовідносини, оскільки Міністерство оборони України на підставі пункту 7.3 договору № ВКС-1412 від 01.12.2016 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача, проте останній будь-яких заперечень проти припинення з позивачем зобов`язальних правовідносин не висловив. Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду щодо можливості розірвання договорів в односторонньому порядку, висловленої в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц.
Третя особа у наданих апеляційному суду письмових поясненнях просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити у повному обсязі посилаючись на те, що сторони у пункті 7.3 договору № ВКС-1412 від 01.12.2016 встановили право на односторонню відмову від вказаного договору, проте не визначили умови та випадки, за наявності яких можуть даним правом скористатися, тому для припинення договірних правовідносин достатньо лише наявності ініціативи однієї зі сторін.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте третя особа не скористалася наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду.
Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 12.06.2017р. у справі № 916/856/17, що набрало законної сили, було встановлено наступні обставини: 21.02.2000р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та товариством з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок" було укладено договір №181/9-83р, відповідно до п. п. 1.1, 5.1 якого Міністерство оборони України дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264 661 гривень), що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовного користування на власній розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території Ринку по вул. Рожевій, та розташованими на даних місцях контейнерами, а Ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечити вільний доступ до вказаних контейнерів.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.
Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь Міністерство оборони України та Концерн „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі, які беруть участь і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.
Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
25.04.2000 Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху.
Листом №240 від 14.03.2017 ТОВ Промтоварний ринок повідомило філію „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військторгсервіс, що на виконання умов пункту 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 Міністерству оборони України виділені в безкоштовне користування на власний розсуд терміном на 99 років з моменту укладення вищезазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій (територія Контейнерної площадки №2 Торговельного комплексу №1), а саме: торговельні місця за №№3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.
У наступному, 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс було укладено договір доручення №1, згідно з пунктом 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до даного договору.
Згідно з пунктом 2.1 договору №1 від 14.06.2016 мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче, ніж 2679,30 грн з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну грошову оцінку від 26.04.2016.
Згідно з пунктом 5.1 договору №1 від 14.06.2016, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (пункту 5.2 договору №1 від 14.06.2016).
01.12.2016 між Міністерством оборони України, від імені якого на підставі договору №1 від 14.06.2016 діє Концерн Військторгсервіс (Сторона-1), та фізичною особою-підприємцем Кожемякіним Г.О. (Сторона-2) було укладено договір №ВКС-1412, відповідно до пункту 1.1 якого Сторона-1 надає Стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (Майно) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а Сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору.
Для встановлення майна Сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева, торгове місце №4953, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору).
Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.2 пункту 2.2 договору №ВКС-1412 Сторона-1 зобов`язується виділити та надати Стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме: торгове місце №4953; не вчиняти дій, які б перешкоджали Стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.
Згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 договору №ВКС-1412 Сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі.
Відповідно до п. 3.2 договору №ВКС-1412, загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1-го 20-ти футового контейнеру на виділеній території, за цим договором в місяць складає, з урахуванням ПДВ 2680 грн.
Пунктом 3.3 договору №ВКС-1412 передбачено, що вартість послуг по цьому договору може бути переглянута у випадках передбачених законодавством України. У разі зміни розміру оплати, сторона-1 повинна попередити про це сторону-2 в 10-денний строк до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати. Зміна розміру плати оформляється додатковою угодою сторін.
За умовами п. 6.1 договору №ВКС-1412, всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути оформлені письмово в двосторонньому порядку.
Пунктом 7.1 договору №ВКС-1412 встановлено, що договір набуває чинності з 01.12.2016 і діє до 31.05.2019 включно.
Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці (пункт 7.2 договору).
За умовами пункту 7.3 даного договору, дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
06.03.2018 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс було укладено додаткову угоду №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним торговельним місцем, який становить 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць, внесено низку інших змін, зокрема, визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування торговельним місцем.
Листом №406/28 від 29.03.2018, з урахуванням внесених до договору №1 від 14.06.2016 змін, філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» повідомила відповідача про збільшення мінімального розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок та про необхідність приведення договірних відносин у відповідність до вказаних змін, для чого останньому необхідно прибути до філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" у п`ятнадцятиденний термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міністерством оборони України. При цьому, у вказаному листі також зазначено, що у разі не прибуття в установлений строк та не приведення договірних відносин у відповідність до вимог додаткової угоди №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, дію договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 буде припинено в порядку виконання пункту 7.3 вказаного договору, тобто за ініціативою сторони.
Зазначений лист №406/28 від 29.03.2018 отриманий відповідачем 13.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Листом №747/25 від 04.06.2018 філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" повідомила відповідача про припинення дії договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 в порядку, передбаченому пунктом 7.3 вказаного договору, за ініціативою Міністерства оборони України. У вказаному листі також зазначено про те, що у разі наявності у ФОП Кожемякіна Г.О. бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що вказане місце буде вільне, останній може звернутися до філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" у термін до 06.08.2018 з заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць.
На підтвердження надсилання відповідачеві вказаного листа №747/25 від 04.06.2018 позивачем надано опис вкладення у цінний лист від 05.06.2018, проте докази отримання відповідачем вказаного листа в матеріалах справи відсутні.
За зверненням позивача у газеті "Одеські вісті" випуск №44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: "За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 року припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 року, укладеного з ФОП Кожемякіним Г.О. на користування торговельним місцем №4953, на підставі повідомлення від 04.06.2018 №747/25". Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 було розміщено і на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".
На підставі розпорядження начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" №10 від 06.08.2018 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця №4953, яке знаходиться на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, комісією із представників зазначеної філії проведено огляд вказаного торговельного місця, за результатами якого складено відповідний акт б/н від 07.08.2018, в якому зазначено, що станом на 07.08.2018 торговельне місце №4953, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, фактично використовується Кісса С.Ю. на підставі договору № 4953 оренди торгового об`єкта від 31.12.2017, який відмовився звільнити торговельне місце у добровільному порядку.
Враховуючи вищевикладене, філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" звернулася до Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області з заявою №1104/11 від 07.08.2018 про вчинення Кожемякіним Г.О. кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 206, частиною другою статті 2062 Кримінального кодексу України, а також до військової прокуратури Одеського гарнізону з заявою №1105/12 від 07.08.2018 аналогічного змісту.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4953 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд керувався приписами ст. ст. 11, 202, 204, 391, 509, 598, 629, 783 ЦК України, ст. ст. 179, 188, 193, 283 ГК України та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів №ВКС-1412 від 01.12.2016, не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Кожемякіним Г.О. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем № 4953, розташованим на території ТОВ "Промтоварний ринок", на належній правовій підставі, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.
Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення заявлених Міністерством оборони України позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).
Згідно зі статтею 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Укладений між сторонами договір №ВКС-1412 від 01.12.2016 за своєю правовою природою є договором найму (оренди) майна, за яким відповідач набув право платного користування місцем для встановлення контейнеру.
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (пункт 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013).
Згідно з частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 193 ГК України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною сьомою статті 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Отже, з аналізу статті 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13.02.2018 у справі №916/849/17, від 21.11.2018 у справі №910/1562/18, від 11.09.2018 у справі №917/92/18
Частиною 4 ст. 236 ГПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, належних доказів, які б підтверджували розірвання договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 у передбаченому чинним законодавством порядку позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.
При цьому, пункт 7.3 договору №ВКС-1412 від 01.12.2016, яким сторони врегулювали питання можливості припинення вказаного договору, не містить спеціально визначених умов, які надавали б будь-якій зі сторін право на односторонню відмову від даного договору.
Позивач в апеляційній скарзі на підтвердження своїх доводів про наявність законодавчо визначеної можливості в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 посилається на положення статті 763 ЦК України, частиною другою якої передбачено: якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці; договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Проте, зазначена правова норма не може бути застосована як підстава для припинення договору №ВКС-1412 від 01.12.2016, оскільки вказаний договір має строковий характер, а саме: набрав чинності з 01.12.2016 і діє до 31.05.2019 включно.
Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Враховуючи те, що договір №ВКС-1412 від 01.12.2016 на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом та вирішення спору судом не розірвано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ФОП Кожемякін Г.О. на законних підставах продовжує користуватися торговельним місцем №4953, а позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном є передчасними.
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки обставини у вказаній справі та у справі, що переглядається в апеляційному порядку, є суттєво відмінними. Зокрема, предметом спору у вищезазначеній цивільній справі була вимога про визнання договорів оренди землі розірваними, в той час як у даній господарській справі позивач не просить розірвати укладений між ним та відповідачем договір №ВКС-1412 від 01.12.2016, проте вважає його таким, що автоматично припинився.
Колегією суддів також враховується, що Міністерством оборони України заявлено, окрім відповідача, позовну вимогу до невизначеного кола осіб, а саме позивач просить суд зобов`язати будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4953 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. Така вимога не відповідає приписам пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України, тому що спрямована до осіб, яких не визначено, не конкретизовано та не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом.
Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо неправильно обраного позивачем способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачу в здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних нежитлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Отже, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей; право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/19865/17.
Як зазначалось вище, договір №ВКС-1412 від 01.12.2016 на момент вирішення даного спору судом не розірваний, тому між сторонами продовжують існувати договірні орендні правовідносини, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).
Перевіривши відповідно до статті 270 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 ГПК України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2643 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 13 грудня 2018 року у справі № 916/1680/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 05.04.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Поліщук Л.В.