ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/518/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна

на рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2018р., суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., повний текст якого складено 20.12.2018р. в м. Одесі

у справі № 916/518/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна

до відповідачів:

1. Одеської міської ради;

2. Управління дорожнього господарства Одеської міської ради;

3. Комунального підприємства Міські дороги;

4. Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС"

про стягнення 165 496,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Страхова компанія Універсальна (далі ПАТ "СК "Універсальна") звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства Міські дороги про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 165 496,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 11.03.2015 року у м. Одесі, проспект Добровольського, 1 відбулася дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_1, який здійснив наїзд на вибоїну, яка була непомітною та про неї не було попереджено дорожніми знаками, внаслідок чого транспортний засіб було пошкоджено. Автомобіль VOLVO S 60 було застраховано у ПАТ "СК "Універсальна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/228/004236 від 24.11.2014, у звязку з чим потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000183 від 24.03.2015 перераховано страхове відшкодування в розмірі 165 496,50 грн. страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням № 77370 від 01.04.2015. Страховик, який виплатив страхове відшкодування, згідно із законодавством має право предявити грошову вимогу до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Власник застрахованого транспортного засобу зазнав шкоди внаслідок неналежного утримання доріг відповідальними особами, що підтверджується довідкою № 59315809, схемою місця ДТП, довідкою про пошкодження внаслідок ДТП. Вказуючи, що власник застрахованого автомобіля зазнав збитків внаслідок того, що відповідачами не забезпечено належного утримання доріг, позивач на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. ст. 16, 17, 19, 21, 49 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. ст. 6, 9 Закону України «Про дорожній рух» позивач просив позов задовольнити.

Одеська міська рада не визнала позов вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на відсутність складу цивільного правопорушення, а тому підстави для стягнення шкоди у визначеному позивачем розмірі відсутні. При цьому відповідач зазначає, що вина посадових осіб органів місцевого самоврядування у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено застрахований у позивача автомобіль не встановлена. Більш того, Одеська міська рада наполягала на тому, що довідка про дорожньо-транспортну пригоду не містить посилань внаслідок порушення якого пункту Правил дорожнього руху сталася відповідна пригода, не зазначено недоліків утримання вулично-дорожньої мережі на місці ДТП та не вказано про наявність чи відсутність попереджень учасників дорожнього руху про вибоїну. Разом з тим, відповідач зазначав, що правилами дорожнього руху покладений обовязок на водія бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, тоді як, за думкою відповідача, із наданих позивачем документів не вбачається можливим встановити з технічної точки зору, чи міг водій своєчасно вжити необхідних заходів, щоб уникнути даної ДТП.

Комунальне підприємство „Міські дороги та Управління дорожнього господарства Одеської міської ради заперечували проти позову вказуючи те, що вони не є належними відповідачами у даній справі, оскільки не несуть відповідальності за стан трамвайного полотна, з огляду на те, що вибоїна знаходилась між трамвайних колій, то організацією, яка відповідає за роботу міського електротранспорту та за стан колій і асфальтобетонного покриття між ними, є Комунальне підприємство "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.10.2018 року до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено Комунальне підприємство "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС", яке заперечувало проти позову посилаючись на те, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки вулиці і дороги, у тому числі по пр-ту Добровольського, 1, де відбулась ДТП, не відносяться до компетенції підприємства та згідно статуту не повязано із сферою його діяльності. На балансі підприємства дорожнє покриття не обліковується, тоді як у відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України „Про автомобільні дороги органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів. За таких обставин, для забезпечення дорожнього руху, належного технічного стану дорожнього покриття, згідно правил, норм та стандартів при утриманні вулиць та доріг, ремонт асфальтобетонного покриття на переїздах трамвайної колії з проїжджою частиною та ремонт асфальтобетонного покриття на суміщеному трамвайному полотні повинні виконувати відповідні, призначені рішенням Одеської міської ради дорожні організації та підрозділи.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.12.2018 року в позові відмовлено в повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, з яких можна зробити висновок про невідповідність стану дороги державним стандартам та нормам, а отже, є недоведеною неправомірність поведінки осіб, на яких державою покладено обов'язок за утримання доріг, вулиць в належному стані, крім того позивачем не визначено ким саме з відповідачів недотримано норми та стандарти та до якого з відповідачів слід предявляти вимоги, оскільки достеменно не визначено, на якому відрізку дороги знаходилась яма, що призвела до ДТП, та взагалі не встановлено яких розмірів вона була.

Крім того, недоведеною є сума збитків, які позивач поніс у звязку з виплатою страхового відшкодування та пошкоджень з невідповідним станом автомобільної дороги, оскільки акт огляду транспортного засобу та аварійний сертифікат були складені в м. Херсоні, а не за місцем ДТП.

Отже, позивачем не доведено наявність юридично значимого безпосереднього причинного зв'язку між протиправною бездіяльністю відповідачів, яка створила конкретну можливість завдання шкоди (збитків) позивачу та завданими позивачу збитками, які перетворили можливість завдання збитків у дійсність, тобто безпосередній причинний зв'язок, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідачів у справі.

Отже, за відсутності трьох елементів складу цивільного правопорушення -протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, збитків та їх розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачів відповідальності за спричинені збитки.

Не погоджуючись з вказаним рішення, ПАТ СК Універсальна звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а при його ухваленні неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Свої позовні вимоги скаржник вважає обґрунтованими та підтвердженими наявними у матеріалах справи доказами, а саме: схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, аварійним сертифікатом, довідкою про ДТП. Позивач не зміг надати постанову про притягнення винних у неналежному утриманні доріг осіб до адміністративної відповідальності виключно тому, що правоохоронними органами було втрачено адміністративний матеріал, але надав докази, які підтверджують невідповідність стану дороги державним стандартам та нормам. На основі вищевказаних документів і без акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі можна зробити висновок про неналежний стан дорожнього покриття, яке стало причиною пошкодження автомобіля. Що стосується особи відповідальної за утримання цієї ділянки дороги, то позивач вказував про солідарну вимогу, оскільки органи місцевого самоврядування не забезпечили належне утримання доріг, як власники. Також скаржник вважав необґрунтованим висновок суду щодо недоведеності суми завданих збитків, тому що судом не наведено доводів, які б свідчили, що позивач порушив якісь норми здійснюючи огляд транспортного засобу не за місцем ДТП, або про те, що пошкодження, виявлені при огляді, не могли бути спричинені внаслідок потрапляння ТЗ у глибоку вибоїну.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління дорожнього господарства Одеської міської ради заперечувало проти її задоволення посилаючись на те, що матеріалами справи не була доведена вина жодних посадових осіб органів місцевого самоврядування у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 140 КУпАП, у результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, і просило оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Комунальне підприємство «Міські дороги» заперечувало проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме його протиправна поведінка або бездіяльність стали причиною, що призвела до заподіяння шкоди.

Комунальне підприємство "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" також заперечувало проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що вина жодного із відповідачів не підтверджена належними та допустимими доказами, відсутні матеріали про притягнення будь кого з відповідачів до адміністративної відповідальності, і просило оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAP №015262 на автомобіль VOLVO S 60, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником автомобіля є ОСОБА_1

24.11.2014 року між ПАТ "СК "Універсальна" (страховик) та гр. ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір №3014/228/004236 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем VOLVO S 60, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п.п. 6.1.3, 2.1, 2.2, 9.5 даного договору страховик зобовязався при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування протягом 12-ти календарних днів з дня прийняття рішення про виплату страхового відшкодування; страховим випадком за цим договором є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків, які відбулися протягом строку та на території дії договору; страховими ризиками за цим договором є події, зазначені в п. 1.2 договору як застраховані, зокрема, дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу.

Згідно з довідкою №59315809 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою взводом ДПС №3 Одеського МУ ГУМВС в Одеській області, 11.03.2015 року о 01 год. 10 хв. у м. Одеса, по пр-ту Добровольського, 1 з автомобілем VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував власник ОСОБА_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження: нижня частина (дно, кузов). В довідці зазначено про наявні недоліки утримання вулично-дорожньої мережі на місці ДТП наявність на покритті ямок та руйнувань. При цьому, в цій довідці не зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення будь-яких пунктів Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 306, і що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол.

У Схемі місця ДТП, яка сталася 11.03.2015 року о 01 год. 10 хв. у м. Одесі, по вул. Добровольського-Заболотного, складеною старшиною ОСОБА_2 за участю понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначено, що автомобіль VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, потрапив у яму, без зазначення її розмірів та глибини, перелік видимих пошкоджень автомобіля „стрельнули подушки салону.

Того ж дня, інспектором ДПС було видано гр. ОСОБА_1 довідку про те, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль VOLVO S 60 отримав механічні пошкодження: спрацювали подушки безпеки.

Із пояснень водія автомобіля VOLVO S 60 гр. ОСОБА_1 вбачається, що рухаючись по вул. Заболотного в м. Одесі зі швидкістю приблизно 10 км/год, перетинаючи трамвайну колію під прямим кутом він не помітив вибоїну між рейками, яка не була позначена знаком чи огородженням, в результаті чого здійснив наїзд автомобілем в яму, в результаті чого спрацювали подушки безпеки, автомобіль зупинився. В подальшому задля звільнення проїзду трамваю, автомобіль відштовхнули з колії, викликав ДАІ та після оформлення ДТП продовжив рух власним ходом на станцію сервісного обслуговування в м. Херсон.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000183 від 24.03.2015 року, аварійного сертифікату та розрахунку страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_1, складає 165 496,50 грн.

За заявою страхувальника від 11.03.2015 року ПАТ «СК «Універсальна» було складено страховий акт №13998/1 за договором страхування №3014/228/004236 від 24.11.2014р.

На виконання умов договору №3014/228/004236 від 24.11.2014р., за заявою ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 11.03.2015 року, ПАТ "СК "Універсальна" здійснило виплату йому страхового відшкодування у розмірі 165 496,50 грн., згідно страхового акту №13998/1, що підтверджується платіжним дорученням №77370 від 01.04.2015р. Позовною вимогою у даній справі є відшкодування страхової виплати позивачу особі, яка здійснила страхову виплату, відповідачами особами, які відповідальні за завдані збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача права зворотної вимоги до відповідачів та направлені на стягнення збитків в порядку регресу у розмірі 165496,50 грн.

До спірних правовідносин мають застосовуватися положення Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, положеннями статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач вказував те, що власник застрахованого транспортного засобу зазнав збитків внаслідок того, що відповідачами не забезпечено належного утримання доріг.

Разом з тим, судом першої інстанції було вірно враховано, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Вказані обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обовязок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Виходячи з цього, позивач повинен довести наявність збитків і протиправної поведінки відповідачів, безпосередній причинний звязок між такою поведінкою і збитками, розмір відшкодування.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що дорожньо-транспортна пригода у м. Одесі, по пр-ту Добровольського, 1 з автомобілем VOLVO S 60, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував власник ОСОБА_1, сталася саме з причин незадовільного стану автомобільної дороги чи дорожнього покриття.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, а згідно ст. 17 цього Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

За приписами пп. 1, 4 ч. 1 ст. 21 Закону "Про автомобільні дороги" органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції чинній на момент скоєння ДТП) встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про дорожній рух" визначено до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху, серед іншого, віднесено:

- розробку програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

- компенсацію витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів;

- забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

- забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

- вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

- термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

- своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

- організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Положеннями ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про дорожній рух" автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами, а згідно з ч. 1 ст. 24 названого Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

В п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198, встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно та якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Так, п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97 визначено, що гранична глибина окремих осідань, вибоїн (ям) не повинна перевищувати 4 см для доріг ІІІ категорій і груп А,Б, вулиць і доріг населених пунктів; 6см для решти категорій і груп.

Відповідно до розділу IV «Оформлення матеріалів про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВД №77 від 26.02.2009 року (яка була чинна на момент скоєння ДТП), при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 139, 140 КУпАП, до нього необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 6) з відповідними замірами та схемою про: пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо; порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

У даному спорі, з урахуванням особливості ДТП, як на докази на підтвердження предявлених вимог, позивач посилається на довідку № 59315809 про ДТП, схему ДТП, довідку про пошкодження внаслідок ДТП, пояснення водія та акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.

Разом з тим, зазначені докази містять суперечливі дані, в звязку з чим неможливо дійти однозначного висновку щодо обставин встановлених під час цієї події. Так з пояснень водія вбачається, що попереджувальні знаки, огорожі щодо наявності ями були відсутні, однак довідка №59315809 про ДТП не містить посилань на зазначені обставини, при цьому, жодний із вищезазначених документів не містить також відомостей про розміри та глибину ями. В схемі ДТП зазначено про наявність ями, а у відповідній довідці про наявність на покритті ямок та руйнувань. Більш того, у матеріалах справи не міститься акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, з якого можливо було б зробити висновок про невідповідність стану обстеженої ділянки вимогам ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану".

Також, суд критично оцінює пояснення водія ОСОБА_1 щодо обставин скоєння ДТП, оскільки у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо того, що при наїзді автомобіля в яму на швидкості 10 км/год, у такого автомобіля як VOLVO S 60 могли спрацювати подушки безпеки.

Згідно з п. 2.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого суду, що позивачем не надано належних доказів, з яких можливо зробити висновок про невідповідність стану дороги державним стандартам та нормам, а отже, є недоведеною неправомірність поведінки осіб на, яких державою покладено обов'язок з утримання доріг, вулиць в належному стані, крім того позивачем не визначено ким саме з відповідачів недотримано норми та стандарти та до якого з відповідачів слід предявляти вимоги, оскільки достеменно не визначено на якому відрізку дороги знаходилась яма, що, за твердженням позивача, призвела до ДТП, та не встановлено яких розмірів та глибини була яма.

Крім того, недоведеною є сума збитків, які позивач поніс у звязку з виплатою страхового відшкодування, оскільки акт огляду транспортного засобу та аварійний сертифікат були складені в м. Херсоні, а не за місцем скоєння ДТП.

Отже, позивачем не доведено наявність юридично значимого безпосереднього причинного зв'язку між протиправною бездіяльністю відповідачів, яка створила конкретну можливість завдання шкоди (збитків) позивачу та завданими позивачу збитками, які перетворили можливість завдання збитків у дійсність, тобто безпосередній причинний зв'язок, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідачів у справі.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності в діях відповідачів таких складових, як протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності цих органів, причинного звязку між протиправною поведінкою відповідачів і збитками та дійсного розміру відшкодування, що унеможливлює притягнення останніх до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідачів у завданні збитків.

З наявних у справі листів Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Одеській області від 26.02.2016 № 1004, від 22.06.2016р. № 3/1-1045в та від 28.11.2016 № 3/1-Д-189т вбачається що, до адміністративної відповідальності за неналежне утримання дорожнього покриття на ділянці вуличної мережі, де сталася дорожньо-транспортна пригода, ніхто не притягувався.

Також, судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 86 ГПК України було ретельно досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі і доводи апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовують.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов'язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги доводи учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3723,68 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 10 грудня 2018 року у справі № 916/518/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 04.04.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

ОСОБА_5