ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Справа №926/3897/17

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Процевич Р.Б.,

явка учасників справи:

від прокуратури - Макогон Ю.І.;

від позивача - ОСОБА_3;

від відповідача - Павлович М.А.;

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Павловича Миколи Авреловича б/н від 10.01.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.12.2018, суддя: Дутка В.В., м. Чернівці, повний текст рішення - 21.12.2018,

за позовом керівника Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах

держави в особі

позивача Чагорської сільської ради, с. Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області

до відповідача фізичної особи - підприємця Павловича Миколи Авреловича, АДРЕСА_1

про стягнення збитків в сумі 208 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2017 року керівник Сторожинецької місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Чернівецької області в інтересах держави в особі Чагорської сільської ради з позовом до фізичної особи-підприємця Павловича Миколи Авреловича про стягнення 208 000,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури (далі - Порядок), відповідач був зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села шляхом укладення договору про пайову участь. Однак у порушення вимог закону відповідач договору про пайову участь із Чагорською сільською радою не уклав і не сплатив пайового внеску, внаслідок чого позивачеві завдано збитків у вигляді упущеної вигоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.12.2018 вищезазначений позов задоволено.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд установив, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є протиправною формою поведінки, через яку Чагорська сільська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, що охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки (упущена вигода) перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із такою неправомірною бездіяльністю відповідача. Дослідивши та перевіривши розрахунок спірної суми збитків, суд визнав його обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що прокурором не обґрунтовано наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема не доведено, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом, не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави.

При цьому пославшись на правову позицію Верховного Суду в постановах від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 23.10.2018 у справі №926/03/18 наголосив, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом та не може бути альтернативним суб'єктом звернення до суду і фактично замінювати відповідний уповноважений на захист інтересів держави орган.

Апелянт стверджує, що між ним та позивачем не укладався договір про пайову участь замовника в розвитку інфраструктури, а отже не виникло договірних відносин з цього приводу. З цих підстав вважає, що позивачу не завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди. Покликається також на те, що неукладення договору пайової участі зумовлене бездіяльністю позивача, що виключає можливість стягнення упущеної вигоди на його користь.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач (сільська рада) та прокурор зазначають, що в ухвалі від 28.11.2018 судом першої інстанції вже вирішено питання стосовно підстав звернення прокурора з позовом і ця ухвала апелянтом не оскаржується, а лише наводяться мотиви, що не входить в межі перегляду, які визначені ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Спростовує доводи апелянта тим, що в силу ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Також, покликається на преюдиційні обставини, які встановлені в постанові Західного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 у справі №926/721/18 стосовно обов'язку забудовника до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію звернутися в орган місцевого самоврядування про укладення договору про пайову участь.

Звернення прокурора з позовом 22.11.2017, тобто за місяць до закінчення трьохрічного строку позовної давності зумовлена неналежним захистом своїх прав.

В судове засідання 27.03.2019 учасники справи з'явились.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги навівши аргументи аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Прокурор та представник позивача заперечили проти апеляційної скарги посилаючись на доводи, аналогічні викладеним у відзивах. Додатково пояснили, що тривала бездіяльність позивача, яка проявилась в неналежному захисті своїх прав, виявлена прокуратурою під час досудового з'ясування обставин порушення інтересів держави, про що є докази в справі.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області 19.12.2014 року зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за №ЧВ80 (а.с.31-33, т.1), подану відповідачем, де зазначено про закінчення будівництва об'єкту, а саме: готельного комплексу з магазином товарів повсякденного попиту, загальною площею 2526,60 кв.м. за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с.Чагор, вул.Незалежності, 2.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Рішенням Чагорської сільської ради від 10.06.2013 №334-23/2013 затверджено Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради. За п.1.3. цього Положення, його дія поширюється на всіх забудовників, незалежно від їх форм власності (за винятком випадків, зазначених у пункті 1.4. цього Положення), які здійснюють в адміністративних межах населених пунктів Чагорської сільської ради будівництво (реконструкцію) об'єкту будь-якого призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

За наведених правових приписів на замовника будівництва фізичну особу - підприємця Павловича М.А. покладено обов'язок звернутися до органу місцевого самоврядування та взяти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Проте, судами встановлено, що відповідач з відповідною заявою до Чагорської сільської ради не звертався та відповідний договір пайової участі не укладався.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Строк, визначений Законом (у 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта в експлуатацію), встановлений саме для добровільного виконання стороною обов'язку, і невиконання такого обов'язку не звільняє замовника від укладення договору.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Враховуючи вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має бути укладений в обов'язковому порядку, у межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Доводи відповідача про те, що сплата пайової участі (внеску) замовником повинна відбуватися лише на підставі договору про пайову участь, укладеного між замовником і органом місцевого самоврядування, і такий внесок повинен бути сплачений до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки строк - до прийняття об'єкта в експлуатацію, встановлений саме для добровільного виконання стороною обов'язку, і невиконання такого обов'язку не звільняє замовника від укладення договору та сплати такого внеску.

Також відхиляються доводи відповідача щодо відсутності визначеного в договорі розміру пайової участі, оскільки такий розмір передбачений Положенням про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради, яке затверджене рішенням Чагорської сільської ради №334-23/2013 від 10.06.2013.

Апеляційним судом встановлено, що спірні правовідносини пов'язані з формуванням місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти пайової участі на створення і розвиток інженерно-транспортної, соціальної інфраструктур с. Чагор, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади с. Чагор.

Відповідач протягом тривалого часу (з грудня 2014 року) ухиляється від виконання покладеного на нього законом обов'язку укласти з органом місцевого самоврядування договору пайової участі та сплати пайового внеску, чим порушує норми містобудівного законодавства та права територіальної громади, що призвело до ненадходження до місцевого бюджету 208 000,00 грн.

Прокурор у позові зазначає, що вказані порушення виявлені Чагорською сільською радою, проте орган місцевого самоврядування, крім повідомлення цих обставин прокурору, не вжив жодних заходів для захисту інтересів держави.

У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, але й у захисті інтересів органів місцевого самоврядування, компетенція яких не має загальнодержавного характеру, але направлена на виконання функцій держави на визначеній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до відання цих органів.

Кошти пайової участі сплачуються до бюджету с. Чагор, тобто Чагорська сільська рада є саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У строк, визначений чинним законодавством (зокрема, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) відповідач не виконав зобов'язання та не уклав договір з Чагорською сільською радою на оплату коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста, отже не сплатив 208 000,00 грн. пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту Чагорської сільської ради, вказана сума коштів повинна бути стягнута з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відповідач не звернувся до Чагорської сільської ради та не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту Чагорської сільської ради, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбаченого законодавством обов'язку щодо такого звернення та укладення договору.

Внаслідок протиправної поведінки відповідача, Чагорська сільська рада не отримала суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до п.2.2. Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради, величина пайової участі встановлюються в розмірі: 4% відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд (крім будівель закладів культури та освіти, медичного і оздоровчого призначення (санаторії)) .Згідно із декларацією №ЧВ80 від 19.12.2014 про готовність об'єкта до експлуатації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 5200,000 тис.грн.

За розрахунком Чагорської сільської ради розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури, який підлягає сплаті відповідачем складає 208 000,00 грн. (4% від кошторисної вартості будівництва).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що договір про пайову участь не укладено саме внаслідок протиправної бездіяльності фізичної особи-підприємця Павловича М.А., 208 000,00 грн. являється збитками у формі упущеної вигоди, яку Чагорська сільська рада могла б отримати при укладанні відповідного договору.

Водночас, апелянт одним і з доводів скасування рішення суду першої інстанції вважає безпідставне звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Чагорської сільської ради.

Як встановлено судами, при зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності захисту інтересів держави прокурор вказав на тривале неналежне здійснення Чагорською сільською радою своїх прав, що полягало у невжитті останньою заходів із урегулювання спірних правовідносин в судовому порядку, що, на думку прокурора, свідчить про неналежний захист цим органом інтересів держави.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках, в тому числі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Позивач, вчиняв дії по вжиттю заходів на дотримання вимог закону на скеровував відповідачу пропозиції щодо укладення договору про пайову участь, проте ці дії були неналежними та не сприяли ефективному захисту порушених прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в листі Чагорської сільської ради №581 від 06.09.2017 (а.с.16, т.1) який адресований керівнику Сторожинецької місцевої прокуратури повідомлено, що станом на 05.09.2017 після введення готельного комплексу з магазином товарів повсякденного попиту прийнятий в експлуатацію 19.12.2014 на казначейський рахунок Чагорської сільської ради не надходили грошові кошти від ФОП Павлович М.А. в якості сплати пайової участі на розвиток інфраструктури населеного пункту, при здійсненні будівництва об'єкті нерухомості в с. Чагор по вул. Незалежності, 2.

В подальшому Чагорська сільська рада листами №646 від 02.10.2017 (а.с.28-29, т.1), №712 від 23.10.2017 (а.с.36, т.1) №679 від 12.10.2017 (а.с.18, т.1) пред'являла ФОП Павлович М.А. претензії щодо сплати пайової участі на розвиток інфраструктури населеного пункту, при здійсненні будівництва об'єкті нерухомості в с. Чагор по вул. Незалежності, 2.

У зв'язку із залишенням вказаних претензій без відповіді, Чагорська сільська рада листами №677 від 10.10.2017 (а.с.21, т.1), №680 від 17.10.2017 (а.с.17, т.1), №713 від 24.10.2017 (а.с.34, т.1) зверталась до керівника Сторожинецької прокуратури в яких просила посприяти у пред'явленні позовної заяви для погашення пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Чагорської сільської ради у сумі 208 000,00 грн., проте самостійно не вчинила дій та не звернулася до суду із позовом на захист порушеного свого права.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у прокурора були всі підстави звернутися в інтересах Чагорської сільської ради для захисту інтересів держави із-за неналежного здійснення нею захисту своїх порушених прав. У даній справі апеляційним судом встановлено обставини, які свідчать про неналежне виконання Чагорською сільською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Листом №102-213-17 від 21.11.2017 (а.с.15, т.1) Сторожинецька місцева прокуратура повідомила Чагорську сільську раду про пред'явлення позовної заяви в її інтересах для захисту майнових інтересів територіальної громади. При цьому підставою для звернення зазначено неналежне здійснення уповноваженим суб'єктом владних повноважень заходів щодо звернення до суду та порушення інтересів держави.

Обставини, які встановлені вищезазначеними доказами, суд апеляційної інстанції розцінює як досудове з'ясування прокурором обставин щодо порушення інтересів держави, обрання та вжиття найбільш ефективних процесуальних заходів для здійснення захисту прав позивача, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності процесуальної дієздатності прокурора для звернення до суду в інтересах Чагорської сільської ради.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Отже, судами встановлено обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки місцевого господарського суду, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про залишення за апелянтом судового збору в розмірі 4 680,00 грн., який сплачений згідно квитанції № 30 від 10.01.2019.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Павловича Миколи Авреловича б/н від 10.01.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.12.2018 у справі №926/3897/17 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4 680,00 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2019.