ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2019

Справа № 910/994/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом           Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1; ідентифікаційний код: 00191075)

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 14 749,10 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» з вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу у розмірі 14749,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем всупереч встановленим Правилам обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 прострочено термін доставки вантажу зі станцій відправлення, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 відкрито провадження у справі №910/994/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

05.03.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до якого було додано клопотання про поновлення процесуального строку та заява про зменшення розміру штрафу.

Клопотання відповідача про поновлення процесуального строку мотивоване тим, що ухвала Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 була отримана регіональною філією "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - 13.02.2019, а тому, враховуючи місцезнаходження даної регіональної філії (м. Лиман, Донецька область, вул. Привокзальна, 22, 84404) та необхідності залучення суміжних служб для підготовки відзиву, останній було подано з пропуском встановленого судом строку.

У зв’язку з чим, представник відповідача просив суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву залишено без розгляду.

18.03.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

В ухвалі Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/994/19 від 01.02.2019 судом було встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив – п’ять днів з дня отримання відзиву.

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву було отримано позивачем 05.03.2019 (відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта», за ідентифікатором пошуку 243).

Водночас, як вбачається з опису вкладення у цінний лист та поштової накладної, відповідь на відзив було подано позивачем 12.03.2019, що свідчить, що позивачем було пропущено процесуальний строк, встановлений судом, для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на те, що позивачем пропущено процесуальний строк, встановлений судом, для подання відповіді на відзив, та не заявлено клопотання про поновлення вказаного строку, суд дійшов висновку залишити без розгляду відповідь на відзив, подану позивачем.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 за залізничною накладною №51733541 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50234145; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908770 – вагон №50105998; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908788 – вагон №50234913; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908796 – вагон №50105493; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908960 – вагон №50214006; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908986 – вагон №50175330; 21.09.2018 за залізничною накладною №51908994 – вагон №50105899.

Як вбачається з вказаних залізничних накладних, які долучені позивачем до позовної заяви, одержувачем вантажу в них вказаний позивач; накладні містять відомості про дату відправлення вантажу та дату прибуття вантажу у відповідних вагонах; розмір провізної плати та відстань перевезення вантажу.

У позовній заяві позивач вказав на те, що відповідачем всупереч встановленим Правилам обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, було прострочено термін доставки вантажу у вказаних вагонах зі станцій відправлення на 2 доби, у зв’язку з чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу залізницею у розмірі 14749,10 грн. (10% від провізної плати).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Приписами статті 307 Господарського кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України закріплено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно приписів статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту поміж іншого передбачено, що накладна – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Пунктом 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Судом встановлено, що 12.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50234145 відповідно до залізничної накладної №51733541, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 19.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50105998 відповідно до залізничної накладної №51908770, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50234913 відповідно до залізничної накладної №51908788, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50105493 відповідно до залізничної накладної №51908796, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50214006 відповідно до залізничної накладної №51908960, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50175330 відповідно до залізничної накладної №51908986, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Судом встановлено, що 21.09.2018 залізницею було прийнято до перевезення вагон №50105899 відповідно до залізничної накладної №51908994, та вказаний вагон прибув на станцію призначення 28.09.2018, що підтверджується інформацією, наведеною у вказаній залізничній накладній (графи 51, 56).

Таким чином, враховуючи відстань перевезення – 419 км, правила щодо розрахунку термінів поставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (1 доба за 200 км) та умови п. 2.4 вказаних Правил, залізницею було прострочено доставку вантажу у вказаному вагоні на 2 доби.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу (долучений до позовної заяви), суд дійшов висновку в його обґрунтованості – на суму 14749,10 грн.

Відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, що є підставами для збільшення терміну доставки вантажу та звільнення відповідача від відповідальності, зокрема вказаних у п.п. 41, 116 Статуту, п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів (в тому числі враховуючи, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами судом було залишено без розгляду).

Суд вказує, що згідно приписів підпункту "в" п. 130 Статуту належним доказом прострочення доставки вантажу з вини залізниці є накладна, в якій відображені дати відправки вантажу та дата прибуття вантажу на станцію призначення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявними в матеріалах справи доказами (відповідними залізничними накладними) підтверджується прострочення поставки залізницею вагонів №50234145, №50105998, №50234913, №50105493, №50214006, №50175330 та №50105899 на дві (2) доби, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу за прострочення доставки вантажу у вказаних вагонів.

У заяві про зменшення штрафу відповідач просив суд зменшити розмір штрафу до 5% від суми, нарахованої позивачем, - 737,45 грн., посилаючись на те, що позивача обслуговує регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та майже вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні АТО, що значно ускладнило транспортне сполучення. Заявник зазначає, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток у сумі 295676 тис грн. Заявник також зазначає про відсутність завдання позивачу збитків у зв'язку з порушенням термінів доставки вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов'язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання та надавши належну оцінку обставинам такого невиконання, врахувавши розмір несвоєчасно виконаного зобов'язання та розмір нарахованого штрафу, майновий стан позивача та відповідача, суд не знаходить підстав для зменшення суми нарахованого штрафу.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, завдання збитків, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов’язує можливість такого зменшення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у зв’язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1; ідентифікаційний код: 00191075) штраф у розмірі 14749 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок дев’ять) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна0 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.04.2019

Суддя                                          Д.О. Баранов