ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2019

Справа № 910/837/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Військторг»

до Міністерства оборони України

про стягнення заборгованості за Договором в розмірі 55 794,43 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Військторг» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості за Договором в розмірі 55 794,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов’язань за Договором на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) № 286/2/18/170 від 17.12.2018, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

11.02.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 29.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/837/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

01.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що заборгованість виникла, у зв’язку з відсутністю бюджетних коштів, оскільки вартість поставленого позивачем товару перевищила суму договору та бюджетне призначення на 2018 рік.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив відповідача не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2018 року між Міністерством оборони України (далі – замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військторг» (далі – постачальник, позивач) укладено Договір на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) № 286/2/18/170 (далі – Договір), за умовами якого постачальник зобов’язується у 2018 році здійснити постачання Міністерству оборони України у зумовлені строки на закупівлю продукти харчування та сушені продукти різні (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), лот 2. Продукти харчування та сушені продукти різні (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових части (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), а замовник прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов Договору та замовлення.

Військові частини А2892, А1008, Волинська область, для особового складу яких будуть постачатися продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору одержувачем товару є представник замовника.

Відповідно до п.1.4 Договору, кількість, асортимент та строки постачання продуктів харчування визначаються представником замовника заявкою, відповідно до Каталогу продуктів харчування (травень 2018), затвердженого Міністром оборони України 11.05.2018р.

У пункті 1.6 Договору сторонами викладено специфікацію, у якій узгоджено ціну, кількість та строки постачання продуктів харчування за каталогом, згідно якої загальна вартість продуктів харчування склала 5 452 147,80 грн. з ПДВ. Строки постачання з 10.12.2018 до 31.12.2018.

У відповідності до п. 4.4 Договору приймання продуктів харчування згідно Каталогу за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440, який складає представник замовника на кожне постачання товару після закінчення його приймання в трьох примірниках: перший примірник – замовнику, другий – представнику замовника, третій – постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання-передачі, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження, відповідно до наказу МОУ від 31.12.2016р. №757, є підтвердженням приймання товару.

За умовами п. 6.1 Договору розрахунки за фактично поставлені товари проводяться замовником безготівковим розрахунком протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства чи уповноваженою особою представника постачальника.

Згідно з п. 6.2 Договору до рахунків-фактур постачальник надає замовнику: акт приймання-передачі, видаткову накладну постачальника та повідомлення-підтвердження, яке заповняється представником замовника.

Зазначені у пунктах 6.1 та 6.2 документи надаються постачальником та представником замовника не пізніше 5 календарних днів з дати прийняття продуктів харчування згідно каталогу.

Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата продуктів харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування не здійснюється.

Представник замовника має право відмовитися від приймання надлишкових продуктів харчування (не передбаченого заявкою). Оплата здійснюється за фактично прийнятий якісний товар (п. 6.3 Договору).

У відповідності до п. 7.1 Договору товар постачається на умовах DDP – на склад представника замовника визначеного у заявці відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження продуктів харчування під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Пунктом 8.1.1 Договору визначено, що замовник зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені продукти харчування згідно каталогу.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії Договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (п. 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, ТОВ «Військторг» взяті на себе зобов’язання за Договором виконало належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 17108 від 31.12.2018, № 17113 від 31.12.2018, актами приймання-передачі № ВЧ000017108 від 31.12.2018, № ВЧ000017113 від 31.12.2018, повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку № 6 від 03.01.2019, № 7 від 03.01.2019 та Актом від 11.01.2019 звіряння розрахунків між ТОВ «Військторг» з розпорядником коштів державного бюджету.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Військторг» становить 55794,43 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що заборгованість виникла, у зв’язку з відсутністю бюджетних коштів, оскільки вартість поставленого позивачем товару перевищила суму договору та бюджетне призначення на 2018 рік.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Внаслідок укладення Договору №286/2/18/170 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) від 17.12.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №286/2/18/170 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) від 17.12.2018 року позивач поставив, а відповідач в свою чергу прийняв продукти харчування, що підтверджується видатковими накладними №17108 від 31.12.2018 року на суму 16884,16 грн., № 17113 від 31.12.2018 року на суму 38910,27 грн., загалом на суму в розмірі 55794,43 грн., Актами приймання-передачі, повідомленнями-підтвердженнями отримання матеріальних цінностей, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

У п.6.1 Договору зазначено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться замовником безготівковим розрахунком з його розрахункового рахунку протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером чи уповноваженою особою представника Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Згідно з п.6.2 Договору до рахунків-фактур постачальник надає замовнику: акт приймання-передачі; видаткову накладну постачальника; повідомлення-підтвердження, яке заповняється представником замовника.

На виконання умов Договору №286/2/18/170 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) від 17.12.2018 року позивач надав відповідачу рахунки-фактури, акти приймання-передачі, видаткові накладні постачальника; повідомлення-підтвердження, що підтверджується відповідними вхідними штампами замовника.

Судом розглянуті та відхилені заперечення відповідача щодо надання документів позивачем, які підтверджують постачання продуктів харчування понад суму договору на 2018 рік, оскільки відповідачем без заперечень та зауважень, в добровільному порядку було прийнято поставлені позивачем продукти харчування, а тому у відповідача виник обов’язок по оплаті прийнятого товару.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов'язковим для виконання сторонами, а отже в силу приписів статей 204, 629 ЦК України породжує для його сторін відповідні права та обов'язки.

При цьому за змістом статей 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1статті 1 ЦК), що регулюються актами цивільного законодавства України, то з огляду на положення частини 2 статті 617 ЦК та частини 2 статті 218 ГК відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання за договором.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права.

Зокрема, Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що у відповідача виникло грошове договірне зобов’язання з проведення розрахунків з позивачем.

Таким чином, заборгованість Міністерства оборони України перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Військторг» за Договором №286/2/18/170 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) від 17.12.2018 року становить 55794,43 грн., що також підтверджується Актом звіряння розрахунків від 11.01.2019 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, відповідно до якого сторонами погоджено, що всього у 2018 році надано послуг з харчування (каталог продуктів) для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах за даними Міністерства оборони України за договором від 17.12.2018 року № 286/2/18/170 на суму 592119,25 грн., при цьому розходження сум: ТОВ «Військторг» були надані документи, які підтверджуються постачання продуктів харчування особовому складу військових ЗСУ понад суми договору на 2018 рік на суму 55794,43 грн. Даний акт є невід'ємною частиною договору від 17.12.2018 № 286/2/18/170.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Військторг» в розмірі 55794,43 грн.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату поставленого й прийнятого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 55794,43 грн. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 – 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Військторг» (49101, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд.6, ідентифікаційний код 39896098) заборгованість в розмірі 55 794 (п’ятдесят п’ять тисяч сімсот дев’яносто чотири) грн. 43 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 09.04.2019.

Суддя О.А. Грєхова