ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/13357/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 08.01.2019 (вх. №09.1-04.1/9/19 від 14.01.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018

у справі №910/13357/18 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерджи»

про зобов'язання передати неотриманий товар

за участю представників сторін:

від позивача: Сергієнко Г.Р., довіреність б/н від 21.09.2018

від відповідача: Багнюк І.В., довіреність б/н від 16.01.2019

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерджи» про зобов'язання передати неотриманий товар - дизельне паливо Євро, літнє сорт С, екологічно класу К5 (ДТ-Л-К5).

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки, а саме нестачею товару, який відповідач зобов'язався поставити відповідно до умов договору №19/12/17-1 та додатку №1 у розмірі 6 983 кг нафтопродуктів на загальну суму 183 303,75 грн з ПДВ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на встановлені Господарським судом міста Києва у справі №910/361/18 обставини, а також на ч. 4 ст. 75 ГПК України, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна», 19.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 08.01.2019 (вх. №09.1-04.1/9/19 від 14.01.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/13357/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Скаржник вважає, що встановлення судом преюдиції в межах розгляду даної справи є помилковим. На думку позивача, місцевий господарський суд помилково зазначив про те, що позовні вимоги даної справи та справи №910/361/18 є тотожними. Також, позивач вважає, що місцевий суд у мотивувальній частині рішення не надав правову оцінку обставинам, встановленим господарським судом у справі №910/361/18, а отже оскаржуване рішення, на думку скаржника, є неповним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 08.01.2019 (вх. №09.1-04.1/9/19 від 08.01.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/13357/18. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи - для подання заяв та клопотань, пояснень.

28.01.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерджи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що умовами договору передбачена кількість товару - 700 000 кг +/- 15%, а отже поставка продукції у 692 954 кг відповідає умовам договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 справу №910/13357/18 призначено до розгляду на 13.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 по справі оголошено перерву до 03.04.2019.

Представник апелянта в судових засіданнях 13.03.2019 та 03.04.2019 просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача у судових засіданнях 13.03.2019 та 03.04.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник відповідача вказував на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у даній справі є обґрунтованим та таким, що прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 19.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» (покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерджи» (постачальник, відповідач у справі) укладено договір №19/12/17-1 поставки нафтопродуктів, за умовами якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, скраплений газ на базисі поставки, в кількості, в асортименті, за цінами та термінами поставки відповідно до умов договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.3. договору кількість товару, що поставляється за договором, визначається додатками до цього договору.

Згідно з пунктом 3.4. договору зобов'язання постачальника по поставці товару в рамках цього договору виникає тільки після підписання сторонами відповідного додатку до цього договору, в якому сторони фіксують конкретний обсяг партії товару.

Відповідно до пункту 5.2. договору зобов'язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванні) переходять від постачальника до покупця при базисі FCA та/або СРТ (незалежно від місця передачі товару та станції або пункту призначення відповідно) - з дати штемпеля на залізничній квитанції на станції відправлення про прийняття товару залізницею або відповідної відмітки в товарно-транспортній накладній в пункті відправлення про прийом товару автотранспортом до перевезення.

Пунктом 6.4. договору сторони визначили, що за результатами поставки товару за відповідним додатком, постачальником складається акт прийому-передачі товару та/або видаткова накладна, які підписуються сторонами.

На виконання умов договору 19.12.2017 сторонами було укладено додаток №1 до договору, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти паливо дизельне ЄВРО, літнє, сорт С екологічного класу К5 ДТ- Л-К5 (згідно ДСТУ 7688:2015, ЕН590:2009) у кількості +/-% 700 тон загальною вартістю 18 375 000,00 грн (а.с. 20).

19.12.2017 відповідачем було виставлено рахунок на оплату товару №5 на загальну суму 18 373 346,26 грн з ПДВ за 699 937 кг дизельного палива ЄВРО, літнє, сорт С екологічного класу К5 ДТ- Л-К5 (а.с. 17).

19.12.2017 позивачем сплачено зазначену у рахунку суму, що підтверджується платіжним дорученням №2185 від 19.12.2017 (а.с. 18).

20.12.2017 товар був доставлений до станції відправлення та прийнятий залізницею для його подальшого проходження до пункту призначення, що підтверджується залізничною накладною від 20.12.2017 (а.с. 34). Відповідно до залізничної накладної маса переданого вантажу становить 699 937 кг.

23.12.2017 товар прибув до станції призначення. Актом експертизи №И-2125 від 23.12.2017 було встановлено, що маса поставленого товару становить 692 954 кг, та нестача товару склала 6 983 кг на загальну суму 183 303,75 грн (а.с. 45-49).

Зазначені обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» до господарського суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерджи» про стягнення суми недопоставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/361/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судами у справі №910/361/18 встановлено, що з огляду на умови п. п. 5.2., 6.4. договору, залізничної накладної і видаткової накладної від 20.12.2017, відповідач виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що місцевий господарський суд помилково ототожнив справи №910/361/18 та №910/13357/18 та позовні вимоги у цих справах.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що в оскаржуваному рішенні вказується, що судами вже було вирішено спір між тими самими сторонами та із тих самих підстав, які заявлені позивачем у рамках справи №910/13357/18. Вказане не можна розцінювати як встановлення тотожності позовних вимог або тотожності самих справ, а тому судовою колегією відхиляються зазначені доводи позивача, оскільки оскаржуване рішення не містить відповідних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач також зазначає про те, що встановлення судом першої інстанції преюдиції в межах розгляду даної справи є помилковим, оскільки жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. На переконання позивача, сприймаючи обставини справи №910/361/18 як преюдицію, місцевий господарський суд не надав оцінки аргументам позивача, чим порушив принципи рівності та змагальності. Однак, судова колегія не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №922/2391/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/361/18 встановлені обставини належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерджи» своїх обов'язків щодо поставки товару відповідно до умов договору №19/12/17-1 від 19.12.2017. Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом під час розгляду даної справи було правомірно визнано вищевказані обставини такими, що не підлягають повторному доказуванню, на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Отже, преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі №907/868/17.

При цьому, судова колегія вважає слушними доводи скаржника про те, що преюдиція, встановлена судом в одній справі, не є абсолютом і може бути спростована доказами та обставинами в іншій справі, та зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені господарським судом у справі №910/361/18, на загальних підставах, та надати на підтвердження своєї правової позиції належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Доводи скаржника про те, що відповідачем поставлено товар у меншій кількості, ніж це передбачено умовами договору, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

На переконання позивача, сторони в умовах договору поставки не визначили порядок та спосіб повідомлення покупцем постачальника про необхідність поставки продукції у кількості +/- 15% від кількості продукції, вказаної у додатку 1 до договору; визначення остаточної кількості продукції фактично покладено на розсуд покупця, а відтак моментом остаточного погодження кількісних показників продукції є момент оплати рахунку. При цьому скаржник зазначає, що аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 у справі №916/804/17.

Однак, суд апеляційної інстанції не приймає посилання позивача на вказану постанову Верховного Суду, та звертає увагу на те, що обставини справи №916/804/17 суттєво відрізняються від обставин даної справи. Так, Верховним Судом з посиланням на встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини зазначено про те, що відповідно до п. 3.1. договору поставки, укладеного між позивачем та відповідачем у справі №916/804/17, кількість товару становить 100, 000 метричних тонн (надалі - МТ) +/- 10% за вибором покупця. В той же час договір поставки нафтопродуктів №19/12/17-1 від 19.12.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерджи», а також додаток № 1 до нього не передбачають такої умови як вибір кількості продукції покупцем. Таким чином, твердження позивача про те, визначення кількості продукції фактично покладено на розсуд покупця, є помилковим.

Хибним також є твердження позивача щодо необрання сторонами порядку та способу повідомлення покупцем постачальника про необхідність поставки продукції у кількості +/- 15% від кількості продукції, вказаної у додатку 1 до договору, оскільки умова про поставку продукції +/- 15% є допустимими граничними показниками, а не кількістю, яку необхідно погоджувати сторонами додатково.

Крім того, пунктом 5.5.1 договору сторони погодили спосіб приймання заявок на поставку продукції шляхом їх надсилання на електронну пошту постачальника.

Відповідно до п. 3.5. договору №19/12/17-1 від 19.12.2017 поставка партії товару в межах граничних показників (мінімальний та максимальний обсяг поставки, зазначений у відповідному додатку до цього договору) є поставкою товару належної кількості.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, додатком №1 сторони визначили кількість товару, що буде поставлений - 700 тон палива, а також межі граничних допустимих показників похибки, а саме +/-15% від визначеної кількості товару. Обсяг недопоставленого товару, за твердженнями позивача, складає 6 983 кг палива, що являє собою менше 1% від загальної суми поставленого палива, та в розумінні пункту 3.5. договору вважається поставкою товару належної кількості.

Таким чином, враховуючи встановлені Господарським судом міста Києва обставини у справі №910/316/18, факт поставки товару у кількості, що становить менше 1% від загальної суми поставленого палива при гранично допустимому відхиленні +/- 15%, а також беручи до уваги п. 3.5. договору №19/12/17-1, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм матеріального права судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/13357/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Марсєл Енерджі Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/13357/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року у справі №910/13357/18 залишити без змін.

3. Справу №910/13357/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 16.04.2019