ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.04.2019 Справа № 920/94/19
м. Суми

За позовом Фізичної особи-підприємця Скринник Марії Вікторівни (АДРЕСА_1; ід. номер НОМЕР_1)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Овсянко Наталії Євгеніївни (АДРЕСА_2; ід. номер НОМЕР_2)

про стягнення 20451,61 грн.,

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача - Коростильова Я.В. (довіреність № 2224 від 04.10.2016),

Оніщенко О.В. (ордер серії СМ № 10 від 19.02.2019)

від відповідача - Солошенко Л.Є. (ордер серії КС № 420924 від 06.03.2019)

За участю секретаря судового засідання - Осокіної А.М.

У судовому засіданні, розпочатому 05.03.2019, оголошувалась перерва до 02.04.2019 до 11:00.

Суть спору: до господарського суду звернулась ФОП Скринник М.В. з позовом до ФОП Овсянко Н.Є. про стягнення заборгованості за Договором суборенди (піднайму) нежилого приміщення від 01.12.2017 в сумі 20451,61 грн., в тому числі: 6541,61 грн. заборгованості по орендній платі, 2000 грн. штрафу за несвоєчасне повернення об'єкту оренди, 12000 грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Згідно з положеннями статей 247-252 Господарського процесуального кодексу України справи розглядається у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, зазначає про безпідставність позовних вимог та про відсутність факту порушення договірних зобов'язань відповідачем.

Представник позивача подав до суду клопотання (вх. № 2046 від 15.03.2019) по залучення письмових доказів.

Представником відповідача 01.04.2019 подані до суду доповнення до відзиву на позовну заяву та пояснення на клопотання про приєднання доказів від 15.03.2019, подане позивачем.

Присутні у судовому засіданні 02.04.2019 представники сторін підтримали свої позиції, викладені у поданих до суду заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

01.12.2017 між Фізичною особою - підприємцем Скринник Марією Вікторівною (орендарем, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем Овсянко Наталією Євгеніївною (суборендарем, відповідачем у справі) укладено договір суборенди (піднайму) нежилого приміщення б/н, відповідно до п.п. 1.1-1.3 якого орендарь передав у найм, а суборендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування частину нежилого приміщення (далі за текстом - об'єкт найму), яке належить орендарю на підставі договору оренди і знаходиться в нежилому приміщенні за адресою: м. Суми, вул. Соборна. 48, 1-й поверх. Загальна площа об'єкту найму складає 98,2 кв. м. Цільове-призначення - об'єкт найму надається суборендарю для господарської діяльності орендаря, а саме громадське харчування, кав'ярня.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єкт передається в піднайм на строк до 01.12.2018 і вважається переданим з дня підписання акту прийому-передачі.

Вищевказане приміщення відповідач отримав у користування 01.12.2017, про що сторони склали акт прийому-передачі майна.

У розділі 3 договору суборенди сторонами погоджено умови сплати орендних платежів. Так, орендна плата за об'єкт найму складається з двох частин. Перша частина орендної плати - фіксована в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок на місяць. Друга частина орендної плати залежить від розміру вартості комунальних платежів відповідно до рахунку, виставленого на адресу орендаря. Орендна плата сплачується шляхом перерахування суми на поточний рахунок в кредитній установі орендаря або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб. Оплата першої (фіксованої) частини орендної плати за об'єкт оренди здійснюється не пізніше 15 числа поточного місяця. Оплата другої частини орендної плати здійснюється не пізніше п'яти днів з моменту отримання рахунку. Оплата оренди суборендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення (пункти 3.1-3.4 договору).

Відповідно до умов п.п. 7.1-7.3 договору суборенди після закінчення терміну оренди відповідач зобов'язаний передати (повернути) позивачу об'єкт найму та майно, що орендувалось, протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну оренди за актом здачі-приймання, вимоги до якого аналогічні вимогам вказаним в п. 2.2. цього договору, в стані не гіршому ніж на день приймання з урахуванням нормального зносу. Протягом терміну, зазначеного в п. 7.1 цього договору, суборендар зобов'язаний звільнити об'єкт, підготувати та передати його орендарю разом із комплектом ключів від дверей. Об'єкт та майно вважаються фактично переданими з моменту підписання акту здачі-приймання та передачі орендарю ключів від об'єкту та майна.

Позивач вважає, що відповідач несвоєчасно передав йому об'єкт оренди після закінчення строку договору (01.12.2018), а тому повинен сплати кошти, передбачені положеннями ст. 785 Цивільного кодексу України, у вигляді неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши правову природу взаємовідносин сторін, зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов'язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Частиною ж 5 даної статті визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач передав відповідачеві у користування нежитлове приміщення, що становить предмет договору оренди від 01.12.2017.

У подальшому, відповідно до умов п. 7.2 договору позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням б/н від 26.11.2018 про необхідність у зв'язку із закінченням 01.12.2018 строку оренди повернення об'єкта оренди та комплекту ключів у строк до 04.12.2018 за актом приймання-передачі (доданий акт здачі-прийому датований 04.12.2018). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист-повідомлення направлений відповідачу 28.11.2018, а вручений останньому 11.12.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач саме за актом здачі-прийому від 11.12.2018 повернув позивачеві орендоване нежитлове приміщення. Оригінал вказаного акту здачі-прийому був оглянутий судом у ході розгляду справи.

Відтак наявну у матеріалах справи копію аналогічного акту, однак датованого 04.12.2018, який також містить підписи сторін (факт підписання якого саме 04.12.2018 позивач заперечив), і оригінал якого не був поданий відповідачем для огляду суду, суд не приймає як доказ у справі.

У зв'язку з порушенням відповідачем строку повернення орендованого нежилого приміщення позивачу останнім у відповідності до положень ст. 785 ЦК України заявлено до стягнення з ФОП Овсянко Н.Є. 6451,61 грн.

Позов в цій частині позивач обґрунтовує наступним.

Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Зважаючи на несвоєчасне повернення відповідачем об'єкту оренди та керуючись положеннями статті 785 ЦК України позивач, в якості вимоги по сплаті неустойки виставив рахунок № 177 від 11.12.2018 на загальну суму 9032,26 грн. із розрахунку подвійної орендної плати за користування об'єктом оренди за період з 01.12.2018 по 11.12.2018.

13.12.2018 відповідач сплатив позивачу вищезазначений рахунок частково, а саме в розмірі 4516, 13 грн.

Повторно за період з 01.12.2018 по 03.12.2018 позивач направив на адресу відповідача, цінним листом з описом рахунок №179 від 21.01.2019 по сплаті орендної плати на суму 1935,48 грн та лист-вимогу.

Станом на дату складання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед позивачем по орендній платі на думку останнього становить 6451,61 грн.

Суд вважає таку позицію позивача помилковою, а позовні вимоги у цій частині такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, згідно умов п. 3.4 договору суборенди від 01.12.2017 сплата орендної плати відповідачем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення.

Наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач повернув позивачеві орендоване майно 11.12.2018, відтак відповідачу мала бути нарахована орендна плата за грудень 2018 року саме по 11 число вказаного місяця (день фактичного повернення об'єкта оренди).

Тим більше, наявний у матеріалах справи акт приймання-передачі послуг від 11.12.2018, підписаний сторонами, і правомірність якого жодною із сторін не оспорено, свідчить, що позивач нарахував відповідачу за оренду майна за період з 01.12.20108 по 11.12.2018 9032,26 грн. Виставлений позивачем рахунок № 177 від 11.12.2018 на суму 9032,26 грн. оплачений відповідачем частково - у сумі 4516,13 грн.

Відтак залишок заборгованості у сумі 4516,13 грн. становить суму простроченого зобов'язання відповідача.

Посилання позивача на рахунок № 179 від 21.01.2019 на суму 1932,48 грн., виставлений на підставі акту приймання-здачі послуг від 03.12.2018 щодо нарахування орендної плати за період з 01.12.2018 по 03.12.2018, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки орендні платежі за вказаний період вже включені до рахунку № 177 від 11.12.2018 та частково оплачені відповідачем.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості та зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4516,13 грн. боргу з орендної плати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2000,00 грн. штрафу за порушення строку повернення об'єкта оренди суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.2 договору суборенди від 01.12.2017 в разі несвоєчасного прийому-передачі об'єкта найму, повернення об'єкта найму без складання акту здачі-приймання, винна сторона сплачує іншій штраф в розмірі 10 % від орендної плати за місяць.

Враховуючи, що факт несвоєчасного повернення орендованого майна встановлено у ході судового розгляду справи, сума штрафу за вказане порушення нарахована позивачем у відповідності до умов договору, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача в цій частині та зазначає про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. штрафу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 12000,00 грн. штрафу суд зазначає наступне.

Дану позовну вимогу позивач обґрунтовує умовами п. 6.3 договору суборенди від 01.12.2017, яким передбачено, що за систематичне, два і більше разів, порушення грошових зобов'язань суборендар сплачує на користь орендаря штраф у розмірі десяти відсотків від орендної плати за кожний окремий випадок.

У позовній заяві позивач зазначає, що за час дії договору відповідач систематично порушував грошові зобов'язання по своєчасній і повній оплаті орендної плати. Згідно наданої позивачем інформації відповідач порушував зобов'язання із своєчасної сплати орендних платежів шість разів, що призвело до нарахування 12000,00 грн. штрафу.

Як зазначалось вище, умовами розділу 3 договору суборенди сторони погодили порядок проведення розрахунків. Відповідно до п. 3.3 договору оплата першої (фіксованої) частини орендної плати за об'єкт оренди здійснюється не пізніше 15 числа поточного місяця. Оплата другої частини орендної плати здійснюється не пізніше п'яти днів з моменту отримання рахунку.

Таким чином, для настання обов'язку по сплаті фіксованої суми орендної плати є настання 15 числа поточного місяця, а підставою для настання обов'язку з оплати другої частини орендної плати є встановлення моменту (дати) отримання рахунку відповідачем.

Надані позивачем у якості доказів рахунки, виставлені за період дії договору не містять відмітки щодо дати їх отримання відповідачем, а тому у суду відсутня можливість встановити період, протягом якого відповідачем мало б бути виконане зобов'язання з перерахування другої частини орендної плати. Відтак у суду відсутні підстави для стягнення відповідача штрафу, нарахованого позивачем згідно з умовами п. 6 договору від 01.12.2017.

Надані позивачем копії товарних корінців суд також не вважає належними і допустимими доказами, оскільки вказані копії не містять ані підстави платежу, ані відомостей щодо платника та отримувача коштів, а відтак - не мають жодного доказового навантаження у даній справі.

На підставі викладеного суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12000,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України суд відшкодовує позивачеві за рахунок відповідача 612,03 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 231-233, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Овсянко Наталії Євгеніївни (АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Скринник Марії Вікторівни (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 4516,13 грн. заборгованості за договором суборенди (піднайму) нежилого приміщення б/н від 01.12.2017, 2000,00 грн. штрафу, 612,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому - відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 05.04.2019.

Суддя В.Л. Котельницька