номер провадження справи 5/46/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.04.2019 Справа № 908/868/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Проскуряков К.В., при секретарі судового засідання Осоцькому Д.І., розглянувши скаргу Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" № 246 від 28.03.2019 (вх. № 08-13/28/19 від 28.03.2019) на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )

До відповідача: Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 17, )

про стягнення 7 558 095,43 грн.

орган виконання: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович (69035, м. Запоріжжя, вул. Л. Жаботинського, буд. 50, оф. 102)

Представники сторін:

від стягувача: Єгоров В.С., довіреність № 14-209 від 26.10.2018, адвокат, посвідчення № 1292 від 04.11.17;

від боржника (заявника): не з'явився ;

приватний виконавець: Сколибог О.С., посвідчення;

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла скарга Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" № 246 від 28.03.2019 (вх. № 08-13/28/19 від 28.03.2019) на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.02.2019 вказану скаргу передано на розгляд судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 01.04.2019 зазначену скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 08.04.2019 о 14 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) стягувача, боржника та приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.

08.04.2019 від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" через відділ документального забезпечення господарського суду надійшли письмові заперечення № 14/5-1055В від 05.04.2019 (вх. № 08-08/7118/19 від 08.04.2019) на скаргу ДП "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз", відповідно до яких стягувач просить суд в задоволенні скарги відмовити.

Також, 08.04.2019 до суду від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. надійшли письмові заперечення № б/н, б/д (вх. № 08-08/7123/19 від 08.04.2019) на скаргу боржника, згідно з якими виконавець просить суд відмовити в задоволенні скарги.

08.04.2019 від ДП "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" до суду надійшло клопотання № б/н від 08.04.2019 (вх. № 08-08/7163/19 від 08.04.2019) про розгляд скарги за відсутністю повноважного представника боржника у зв'язку з неможливістю забезпечити його явку у судове засідання 08.04.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 08.04.2019 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК "Оберіг".

У судовому засіданні 08.04.2019 представник ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечив проти задоволення скарги, з підстав, викладених в письмових запереченнях вих. № 14/5-1055В від 05.04.2019, в яких зазначено, що дана скарга є необґрунтованою та безпідставною з тих підстав, що контроль за накладенням арешту та списанням коштів з рахунків зі спеціальним режимом використання має здійснювати фінансова установа, при винесені оскаржуваної постанови приватний виконавець діяв виключно у межах повноважень визначених Законом України "Про виконавче провадження" та у встановлений спосіб, що спростовує доводи боржника.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. підтримав письмові заперечення. Зазначив, що постанова про арешт коштів винесена в рамках зведеного виконавчого провадження № 58712747 прийнята обслуговуючими боржника банківськими установами до виконання. Жодних повідомлень від банківських установ про наявність у боржника рахунків із особливим режимом використання, які відповідно до закону не підлягають арешту на адресу приватного виконавця Сколибога О.С. не надходило. Просить суд відмовити в задоволенні скарги ДП "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз".

Представник боржника у судове засідання 08.04.2019 не з'явився.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи № 908/868/18, матеріали скарги Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" № 246 від 28.03.2019 (вх. № 08-13/28/19 від 28.03.2019) та додані до неї документи, заслухавши представників стягувача та приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

В силу ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

У відповідності до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 341 ГПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 по справі № 908/868/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" задоволені частково. Стягнуто з ДП "Газ Мелітополя" ПАТ "Мелітопольгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 за № 16-158-Н у розмірі 5 565 382,40 грн., у тому числі: пеню за період з 25.03.2016 по 21.11.2016 включно у розмірі 1 969 285, 83 грн., 3 % річних за період з 25.03.2016 по 25.12.2016 включно на суму 907 575, 93 грн., інфляційні втрати за період з травня по жовтень 2016 включно у розмірі 2 688 520,71 грн. та судові витрати у розмірі 113 020,02 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 по справі № 908/868/18 апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 по справі № 908/868/18 залишено без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 по справі №908/868/18 залишено без змін.

27.11.2018 на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 по справі № 908/868/18 видано відповідний наказ № 908/868/18.

22.01.2019 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду пр справі № 908/868/18 касаційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 залишено без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

25.03.2019 приватним виконавцем Сколибогом О.С. відкрито виконавче провадження ВП № 58711250 з виконання наказу № 908/868/18.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. від 25.03.2019 у зведеному виконавчому провадженні № 58712747, до складу якого входять виконавчі провадження №: 58711091, 58711250, 58711924 накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках: Запорізьке РУ АТ КБ "ПриватБанк", Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк" та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Дочірньому підприємству "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз".

Як зазначає скаржник, постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника від 25.03.2019 накладено арешт на всі кошти ДП "Газ Мелітополя" ПАТ "Мелітопольгаз", що знаходиться на всіх його рахунках (окрім рахунку зі спеціальним режимом використання) у банківських установах у тому числі і на кошти, які використовуються для виплати заробітної плати, податків, страхових коштів. Отже, накладення арешту на рахунок боржника № 2750 відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк", який визначений в тому числі для виплат заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що в свою чергу призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві, в зв'язку з чим, на думку скаржника, постанова про арешт коштів майна боржника від 25.03.2019 підлягає скасуванню в частині арешту коштів заробітної плати, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податків та інших платежів до бюджету для працівників товариства, як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки прийнята без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів працівників підприємства - боржника і цілями, на досягнення яких спрямована постанова.

Приписами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1-2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти:

- на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику";

- на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання";

- на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами;

- на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення";

- на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки";

- на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, Законом України Законом України "Про виконавче провадження" встановлено чітко визначений перелік рахунків, які мають статус "рахунок із спеціальним режимом використання".

Частинами 1, 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З цієї норми вбачається, що контроль за накладенням арешту та списанням коштів з таких рахунків має здійснювати фінансова установа. Боржником не надано доказів, що банк прийняв до виконання оскаржувану постанову "Про арешт коштів боржника" від 25.03.2019.

Приватним виконавцем в п. 1 оскаржуваної постанови про арешт коштів зазначено: "Накласти арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунку (ах):

Запорізьке РУ АТ КБ "ПриватБанк" (МФО 313399);

Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (МФО 313957)

та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику".

Приписами ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Матеріали скарги не містять доказів надходження такої інформації від банку до приватного виконавця.

Крім того, слід зазначити, що п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2019 приватним виконавцем було зобов'язано Боржника подати таку декларацію. Доказів надання відповідної декларації матеріали скарги не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що постанова про арешт коштів боржника від 25.03.2019, винесена в рамках зведеного виконавчого провадження № 58712747 була прийнята обслуговуючими боржника банківськими установами до виконання. Повідомлень від банківських установ про наявність у боржника рахунків із особливим режимом використання, які відповідно до закону не підлягають арешту матеріали скарги не містять.

Заявник не надав доказів існування законодавчої заборони на накладення під час виконавчого провадження арешту коштів на рахунках боржників, з яких здійснюється виплата заробітної плати.

З наведеного вбачається, що приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову діяв у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд звертає увагу, що скаржник просив скасувати оскаржувану постанову в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № 2750 відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк" в межах грошових коштів, необхідних для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства. Проте Боржником не визначено можливості відокремлення на розрахунковому рахунку даних меж грошових коштів, необхідних для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату.

Судом встановлено, що з виписки по розрахунковому рахунку № 2750 у період з 01.03.2019 по 27.03.2019 не вбачається, що вказаний рахунок здійснюється виключно для виплат заробітної плати, оскільки заявником в зазначений період здійснювались переважно інші грошові перекази, не пов'язані з виплатою заробітної плати.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить вимог, які б зобов'язували приватного виконавця при накладенні арешту відокремлювати кошти, необхідні для виплати заробітної плати працівникам підприємства боржника від інших коштів, що перебувають на рахунках боржників.

Також, суд зазначає, що заявник безпідставно звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. у цій справі на усю постанову приватного виконавця, оскільки спірна постанова, винесена у зведеному виконавчому провадженні № 58712747 винесена по трьом наказам господарського суду Запорізької області у справах № 908/864/18, № 908/865/18 та № 908/868/18, а отже його заява не може стосуватися накладення арештів за наказами у справах № 908/864/18 та № 908/865/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд зазначає, що скаржником не доведено порушення приватним виконавцем вимог чинного законодавства України, скаржник належним чином не обґрунтував скаргу, не подав належні докази в своє обґрунтування, які б свідчили про законні вимоги поданої скарги.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008 та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010 Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

Судом також зазначалось, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично (рішення Суду у справі Чіжов проти України, заява №6962/02).

Отже, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця щодо яких подано зазначену скаргу, не можуть розцінюватись як неправомірні, оскільки вони спрямовані на виконання законного рішення суду з метою захисту та реалізації прав стягувача.

За таких обставин, перевіривши надані докази та скаргу заявника, господарський суд Запорізької області дійшов висновку, що скарга Публічного Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" у справі № 908/864/18 не підлягає задоволенню у зв'язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст., ст. 233, 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Газ Мелітополя" Публічного акціонерного товариства "Мелітопольгаз" № 246 від 28.03.2019 (вх. № 08-13/28/19 від 28.03.2019) на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. відмовити.

2. Копію даної ухвали направити сторонам у справі та на адресу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. (69035, м. Запоріжжя, вул. Л. Жаботинського, буд. 50, оф. 102).

Відповідно до ст.235, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України ухвала суду набрала законної сили 08.04.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено: 15.04.2019.

Суддя К.В. Проскуряков