АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

08 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/378/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Безпалюк А.В.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 особисто;

від ОСОБА_3 - ОСОБА_3 - особисто

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019

по справі №923/378/17

за заявою ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду знаходиться справа №923/378/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019, розгляд якої призначено на 08.04.2019.

08.04.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву представника кредитора ОСОБА_1 - Пасічніченка О.П. про відвід колегії суддів в якій він зазначає, що заявляє про недовіру суддям Південно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії: головуючому судді Аленіну О.Ю., суддям Лавриненко Л.В., Філінюку І.Г. які викликають сумніви в неупередженості при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 року у справі 923/378/17.

В обґрунтування своєї заяви Пасічніченко О.П. зазначає, що 14.03.2019 року Південно-західний апеляційний господарський суд, під час розгляду апеляційної скарги, оголосив перерву у судовому засіданні. При цьому підставою для оголошення перерви головуючий суддя Аленін О.Ю. зазначив необхідність витребування з Господарського суду Херсонської області додаткових матеріалів з метою перевірки правильності нарахування ОСОБА_1 кредиторських вимог та послався на ч. 4 ст. 269 ГПК України.

Заявник вважає, що витребування таких документів є порушенням ч.2 ст. 269 ГПК України, оскільки правильності нарахування ОСОБА_1 кредиторських вимог не є предметом апеляційної скарги.

На переконання заявника, Південно-західний апеляційний господарський суд перевищив надані повноваження щодо меж розгляду справи в суді апеляційної інстанції, неправомірно застосував ч.4 ст. 269 ГПК України та діє упереджено в інтересах апелянта ОСОБА_3

При цьому, як стверджує заявник, апелянт ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 року не оспорює повноту і правильність нарахування ОСОБА_1 кредиторських вимог, а оспорює виключно процесуальний порядок включення зазначених вимог до реєстру кредиторів. За таких обставин між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відсутній спір щодо повноти і правильності нарахування кредиторських вимог.

Витребуваням документів перевірки правильності нарахування ОСОБА_1 кредиторських вимог, які не є предметом апеляційної скарги, на переконання заявника, порушується право ОСОБА_1 на основоположну засаду не лише господарського процесу, а будь-якого процесу в цілому це змагальність сторін. Апелянт не заперечує та відповідно і ОСОБА_1 та інші сторони не заперечують про повне і правильне нарахування кредиторських вимог ОСОБА_1, але суд ставлячи під сумнів повноту та правильність нарахування кредиторських вимог стає "стороною процесу" і у ОСОБА_1 виникає спір не з учасниками процесу, а з судом.

За таких обставин заявник вважає, що Південно-західний апеляційний господарський суд порушив ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", ст. 13 ГПК України, а саме право ОСОБА_1 на справедливий суд, щодо змагальності сторін.

Заявник також відзначає, що 14.03.2019 під час судового засідання Південно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г. мали місце численні порушення ст.ст. 11,13, 269 ГПК України, ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" що викликає обґрунтовану недовіру до зазначеної колегії суддів.

Також 08.04.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що під час судового засідання від 14.03.2019 судом апеляційної інстанції розглядались питання, які не оскаржувались ані апелянтом, ані іншими сторонами по справи, в тому числі сума кредиторських вимог, зарахування зустрічних вимог.

Посилаючись на приписи ст.ст. 2, 13, 14, 269 ГПК України заявник зазначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначені обставини та факти, в тому числі безпідставний та необґрунтований вихід судової колегії за межі розгляду справи, зазначення в мотивувальній частині ухвали від 14.03.2019 недостовірних відомостей щодо наявності в апеляційній скарзі доводів, які насправді там відсутні, відступлення від приписів верховенства права та нездійснення судом дій для сприяння повному, об'єктивному та неупередженому розгляді справи, заявник вбачає наявність обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об'єктивності суду в зв'язку з цим, для захисту своїх прав та принципів верховенства права, заявник користуючись правами ст. ст. 35. 38. 39 ГПКУ заявляє відвід судовій колегії.

У судовому засіданні від 08.04.2019 Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 підтримали заявлені відводи колегії суддів у справі №923/378/17.

ОСОБА_3 заперечував проти заявлених відводів.

Вивчивши доводи заяв Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, судова колегія дійшла наступного.

Частиною першою статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. (частини друга, третя статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Статтями 38, 42 ГПК України визначено права та обов'язки учасників справи, у тому числі, право подавати заяви, зокрема і про відвід колегії суддів.

Відповідно до частини 3 статті 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заявники як правову підставу подання цієї заяви про відвід зазначили положення пункту 5 частини 1 статті 35 ГПК України, згідно з яким суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Між тим, за змістом частини 4 статті 35 ГПК України незгода сторони із процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Із цього питання Європейський суд з прав людини зазначив, що у контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III) (див. пункт 31 Справа "Газета "Україна-центр" проти України", заява N 16695/04, від 15.07.2010).

Оскільки зміст поданих заяв фактично зводиться до незгоди із прийнятим процесуальним рішенням щодо витребування судом апеляційної інстанції матеріалів справи №923/378/17 для всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, колегія суддів вважає їх завідомо безпідставними.

Так судова колегія відзначає, що за приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами п.17 ч.1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 17.10 Перехідних положень ГПК України визначено, що у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17 - 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.

В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги.

У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Отже вищенаведені законодавчі приписи передбачають, у разі оскарження ухвали суду першої інстанції у справі про банкрутство, направлення до суду апеляційної інстанції усіх матеріалів справи.

Проте, Господарським судом Херсонської області разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 надіслано до суду апеляційної інстанції лише копії матеріалів справи, які не містили ані заяви ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до боржника з додатками до неї, ані заперечень учасників провадження щодо даних вимог (за наявності), ані заяв ТОВ "Фірма "ВІК" про зарахування зустрічних однорідних вимог та ОСОБА_1 щодо врахування суми заліку грошових вимог, які враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали.

А тому надіслані судом першої інстанції матеріали оскарження ухвали не дозволяли встановити дійсні обставини по справі, перевірити доводи за апеляційною скарги та висновки суду здійснені за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Господарського суду Херсонської області від 14.12.2017 за нововиявленими обставинами.

З огляду на що суд апеляційної інстанції скористався своїм правом на витребування відповідних матеріалів справи із суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів зауважує, що за приписами ч.3 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу, постанову суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Апеляційне провадження у справі №923/378/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 було відкрито 06.02.2019.

Отже граничним строком для розгляду апеляційної скарги є 08.04.2019 (з урахуванням того, що 07.04.2018 є вихідним, не робочим днем).

За наведених підстав, колегією суддів було дотримано строки розгляду справи та вони не були порушені у зв'язку із витребуванням матеріалів справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 11 частини 3 статті 2 однією із основних засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

За змістом частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї ж статті Кодексу залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Правовідносини суду із кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Процесуальний закон вимагає та забезпечує належну поведінку сторони у господарському суді, що також кореспондує суб'єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, а отже зловживає ним.

Заявлені Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 відводи колегії суддів, вочевидь, є завідомо безпідставним, оскільки по суті є висловленням незгоди із процесуальним рішенням суду апеляційної інстанції, після того, як суд мотивував таке рішення.

Колегія суддів вважає, що заявлені відводи у цій справі можуть призвести до необґрунтованого затягування розгляду справи, що не узгоджується із завданням та основними засадами господарського судочинства, при тому, що встановлений ч.3 ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги закінчується 08.04.2019 та саме в цей день Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 подано заяви про відвід.

В своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

Згідно з частинами 3, 4 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Оскільки подання Пасічніченко О.П. та ОСОБА_1 заяв про відвід судової колегії у цій справі є зловживанням процесуальними правами, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення таких заяв без розгляду.

Керуючись ст.ст. 34, 35, 38, 39, 43 ГПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Визнати зловживанням процесуальними правами заявленння ОСОБА_1 та Пасічніченко О.П. заяв про відвід колегії суддів та залишити вказані заяви про відвід без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення згідно ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.