РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019Справа № 910/13739/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О. розглянувши за правилами загального позовного матеріали справи №910/3777/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАК-ДЕЙ"

(49051, м.Дніпро, вул.Тверська, 6-Б, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком"

(01103, м.Київ, Залізничне шосе, 57, )

про стягнення 266 880,80 грн, -

представники учасників сторін:

від позивача: Макаренко Т.В.(директор);

від відповідача: Стеченко Я.В.(посвідчення адвоката №000644 від 22.02.19, довіреність № б/н від 26.02.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "МАК-ДЕЙ", 16 жовтня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком", про стягнення 266 880,80 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018 призначено головуючого суддю Головатюка Л.Д.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 №05-23/1795 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018, справа №910/13739/18 передана для розгляду судді Блажівській О.Є, у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудком" неналежно виконано умови Договору поставки № від 21.02.2017, у зв'язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" виникла заборгованість в розмірі 266 880,80 грн, з яких 228 298,38 грн - основна заборгованість, 6 848,95 грн - 3% річних, 31 733,47 грн - інфляційні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

06.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

У зв'язку з перебуванням судді Господарського суду міста Києва О.Є.Блажівської у відпустці в період з 12.11.2018-16.11.2018 питання про відкриття провадження у справі №910/13739/18 вирішувалось 19.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №910/13739/18, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.12.18.

11.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" надійшли пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання 12.12.2018 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Блажівської О.Є. на лікарняному, наступне підготовче засідання у справі призначено на 23.01.19.

22.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 23.01.2019 представники сторін не з'явилися. Одночасно відповідно до клопотання відповідача про відкладення розгляду справи вбачається, що сторони вирішують питання щодо мирного врегулювання спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 13.02.2019.

28.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАК-ДЕЙ" надійшла заява, відповідно до якої останній повідомляє про часткову оплату відповідачем заборгованості та про розгляд справи без участі представника позивача.

У підготовче засідання 13.02.2019 представники сторін не з'явилися.

Відповідно до ч.2 ст.177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 було повідомлено учасників справи про те, що судове засідання, призначене на 13.03.2019 не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Блажівської О.Є у відпустці. Наступне засідання у справі призначено на 03.04.19.

У судове засідання 03.04.2019 представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 03.04.2019 з'явився, проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 03.04.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудком» (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мак-Дей» (далі - постачальник, позивач) було укладено Договір поставки № (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти товар по цінах і в асортименті, що вказуються в специфікації, разом із товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціни та товари, що поставляються, вказуються в товарних накладних та специфікації з ЕЦП сторін, що з моменту її підписання є невід'ємною частиною Договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані у такому замовленні.

Підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за Договором. При наданні постачальником «Податкової накладної», яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві» та «Накладної», завіреної ЕЦП постачальника протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаної в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в Додатку № 1, і в розмірі, який розраховується за формулою, визначеною у пункті 6.1 Договору.

21.02.2017 сторонами підписано Протокол розбіжностей до Договору, яким, зокрема, змінено відповідальність сторін.

Позивач зазначає суду про те, що ним було поставлено відповідачу в період з 24.03.2017 - 30.06.2018 (включно) товар, загальна вартість якого склала 2 004 709,74 грн, в свою чергу, відповідач лише частково здійснив оплату на суму 1 776 411,36 грн, внаслідок чого у відповідача обліковується заборгованість перед позивачем на суму 228 298,38 грн.

Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає про те, що ним було сплачено додатково 130 029,40 грн. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено суду, що відповідач має заборгованість перед позивачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Проаналізувавши умови Договору, судом було встановлено, що вказаний правочин за своєю правовою природою є Договором поставки.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В матеріалах справи наявні транспортні накладні, замовлення на поставку, прибуткові накладні з електронним цифровим підписом, платіжні доручення на оплату отриманого товару, накладні на повернення, акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), з яких вбачається, що позивачем було виконано свій обов'язок за Договором з поставки товару на загальну суму 2 004 709,74 грн.

Сторонами не заперечується, що відповідачем було сплачено 1 776 298,38 грн, при цьому, в подальшому, відповідачем було здійснено додаткові проплати за поставлений позивачем товар наступним чином: 30 000,00 грн (платіжне доручення №2690275 від 19.10.2018), 50 000,00 грн (платіжне доручення №2697574 від 08.11.2018), 50 029,40 грн (доручення №2701713 від 19.11.2018).

Позивач також не заперечує факт проведення відповідачем додаткових проплат за поставлений товар на загальну суму 130 029,40 грн.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем було погашено заборгованість на загальну суму 130 029,40 грн, предмет в цій частині спору відсутній і, відповідно провадження підлягає закриттю виключно в цій частині.

В іншій частині спір підлягає задоволенню, оскільки позивачем первинними документами підтверджено надання послуг за Договором, які були лише частково оплачені відповідачем.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача, проте доведено суду додаткові часткові проплати за Договором, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 98 268,98 грн підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 6 848,95 грн та інфляційні втрати в розмірі 31 733,47 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов'язання та положення Цивільного кодексу України, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 6 848,95 грн та інфляційні втрати в розмірі 31 733,47 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, враховуючи те, що спір виник внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, що належним чином доведено позивачем, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/13739/18 в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАК-ДЕЙ" (49051, м. Дніпро, вул. Тверська, 6-Б, ) заборгованості в розмірі 130 029 (сто тридцять тисяч двадцять дев'ять) грн 40 коп. закрити.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАК-ДЕЙ" (49051, м. Дніпро, вул. Тверська, 6-Б, ) заборгованість в розмірі 98 268 (дев'яносто вісім тисяч двісті шістдесят вісім) грн 98 коп., інфляційні втрати в розмірі 31 733 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять три) грн 47 коп., 3% в розмірі 6 848 (шість тисяч вісімсот сорок вісім) грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 337 (п'ять тисяч триста тридцять сім) грн 62 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 09.04.2019

Суддя О.Є. Блажівська