РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2019Справа № 910/937/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом фізичної особи-підприємця Петрук Олександра Васильовича

до фізичної особи-підприємця Джагарян Едуарда Ашотовича

про стягнення 155 927, 46 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Петрук Олександр Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Джагарян Едуарда Ашотовича про стягнення 155 927, 46 грн., у тому числі 107 572, 00 грн. - основного боргу, 19 707, 36 грн. - пені, 10 757, 20 грн. - штрафу, 6 822, 15 грн. - інфляційні втрати та 11 068, 75 грн. - 20 % річних від простроченої суми.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар згідно договору поставки № 1 від 25.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 позовну заяву фізичної особи-підприємця Петрук Олександра Васильовича залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав письмову заяву.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/937/19. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі була відправлена за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та яка відповідає місцезнаходженню відповідача відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, однак повернута на адресу суду з відміткою пошти про неможливість вручення.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 76 та 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 165 названого Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем Петрук Олександром Васильовичем (позивач) та фізичною особою-підприємцем Джагарян Едуардом Ашотовичом (відповідач) 25.06.2018 укладено договір поставки № 1, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідачу масло вагове та фасоване торгової марки «Щедре свято» та іншу молочну продукцію, а останній прийняти та оплатити товар.

Вартість товару відповідно до пункту 4.3 договору поставки № 1 від 25.06.2018 зазначається у видатковій накладній на кожну партію товару, що є невід`ємною частиною договору.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Строк дії договору поставки № 1 відповідно до пункту 13.1 сторони встановили з моменту підписання до 31.12.2018.

Позивач, у період з червня 2018 року по липень 2018 року поставив, а відповідач прийняв масло вершкове та солодко-вершкове на загальну суму 134 030, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними № П-0001 від 25.06.2018 на суму 101 000, 00 грн., № П-0002 від 15.07.2018 на суму 33 030, 00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Положеннями пункту 4.5 договору поставки № 1 від 25.06.2018 передбачено, що відповідач сплачує позивачу ціну товару за відповідною видатковою накладною протягом двадцяти календарних днів з дати поставки.

Втім відповідач, в порушення умов договору поставки № 1 від 25.06.2018 у повному обсязі не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 107 572, 00 грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки факт поставки товару позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості товару у повному обсязі суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 107 572, 00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вчинив господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов'язань за господарським договором в частині сплати заборгованості за поставлений товар.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до підпункту 8.1.2 пункту 8.1 договору поставки № 1 від 25.06.2018 за порушення зобов'язань з оплати товару відповідач без попередньої письмової вимоги позивача сплачує на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, що діяла у період, за який сплачується пеня за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості, штраф у розмірі 10 % від суми боргу якщо заборгованість триває двадцять один календарний день і більше. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 20 % річних від суми боргу за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості до дати здійснення оплати.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення 19 707, 36 грн. - пені (період з 16.07.2018 по 12.02.2019 окремо по кожній накладній та з урахуванням часткової оплати) та 10 757, 20 грн. - штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, суд вважає, що зазначена позовна вимоги є обгрунтованою.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 6 822, 15 грн. - інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Оскільки умовами договору поставки № 1 від 25.06.2018 сторони узгодили інший розмір процентів, ніж передбачений частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, позовна вимога про стягнення 11 068, 75 грн. - 20 % підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця Петрук Олександра Васильовича до фізичної особи-підприємця Джагарян Едуарда Ашотовича про стягнення 155 927, 46 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Джагарян Едуарда Ашотовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Петрук Олександра Васильовича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 107 572 (сто сім тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 00 грн. - основного боргу, 19 707 (дев'ятнадцять тисяч сімсот сім) грн. 36 коп. - пені, 10 757 (десять тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн. 20 коп. - штрафу, 6 822 (шість тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 15 коп. - інфляційні втрати, 11 068 (одинадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 75 коп. - 20 % річних та 2 338 (дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 91 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк