ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1726/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.,

при секретарі судового засідання Федорончукі Д.О.

за участю представника від відповідача 1 адвоката ОСОБА_1 за довіреністю від 24.09.2018

/позивач не використав законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлений належним чином (див. рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 14.01.2019, 13.02.2019, 04.03.2019, 02.04.2019;

ТОВ «САГІТТА-Т» поштову кореспонденцію за юридичною адресою не отримує, примірники ухвал суду з повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції повернуті органами зв'язку з позначками «організація вибула», «організація відсутня» (див.-поштові повідомлення від 14.01.2019, 13.02.2019, 04.03.2019, 02.04.2019), отже відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України ухвали суду вважаються врученими, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає/)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018, проголошене о 14:54:49 колегією суддів у складі головуючого судді Волкова Р.В., суддів: Гута С.Ф., Роги Н.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 05.12.2018

у справі №916/1726/17

за позовом Науково-виробничого центру «СІГМА» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю)

до відповідачів:

- Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т»

про стягнення 346 527, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року Науково-виробничий центр «СІГМА» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) /далі НВЦ «СІГМА»/ звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі ВКФ «ЮНА-СЕРВІС») про стягнення 283 792,32 грн. основного боргу, 40 356,34 грн. пені, 4 494,44 грн. трьох відсотків річних, 21 489,50 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 5 251,99 грн. судового збору.

Позов обґрунтований тим, що 01.01.2008 між сторонами був укладений договір поставки №200/07. За період з 06.09.2016 по 07.03.2017 на підставі укладеного договору поставки, позивач поставив товар, а відповідач прийняв поставлений товар на суму 283 792,32 грн., проте всупереч вимогам договору свого обовязку щодо своєчасного та повного розрахунку з позивачем за поставлений товар у встановлені договором строки не виконав, через що позивачем здійснено нарахування на суму боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

13.07.2018 позивач надав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» на користь НВЦ «СІГМА» 275 354,59 грн. основного боргу, 37 438,75 грн. пені, 12 367,56 грн. 3% річних, 21 366, 32 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 5 251,99 грн. судового збору (т. 2, а.с. 30-38).

Ухвалою від 30.08.2018 у звязку зі складністю спору справу прийнято до колегіального розгляду та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження зі стадії «відкриття провадження у справі» (т. 2, а.с. 114, 116-117).

01.10.2018 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про залучення до справи співвідповідача, в якій останній зазначає, що 19.05.2017 між НВЦ «СІГМА», ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» та ТОВ «САГІТТА - Т» укладено Договір переведення боргу №19/05, за умовами якого боржником стає ТОВ «САГІТТА- Т», а ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» виступає його поручителем до моменту погашення грошового зобовязання перед НВЦ «СІГМА», у звязку з цим позивач з посиланням на положення ст. 554 ЦК України просив суд стягнути заборгованість солідарно з ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» та ТОВ «САГІТТА - Т» (т. 2, а.с. 121-124).

Ухвалою суду першої інстанції від 02.10.2018 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «САГІТТА - Т» (т. 2, а.с. 135-136).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 позовні вимоги НВЦ «СІГМА» (з врахуванням заяви відповідача від 01.10.2018) задоволено в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та підтвердженість доказами, які наявні в справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 у справі №916/1726/17 скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ВКФ «ЮНА-СЕРВІС».

Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції в рішенні не відповідають обставинам справи, зазначене рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, з моменту укладання договору переведення боргу №19/05 від 19.05.2017 ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» більше не є боржником за договором поставки з відстрочкою платежу., а відповідно до п. 9 договору переведення боргу виступає лише поручителем ТОВ «САГІТТА - Т» в межах суми, яка зазначена у п.2 вказаного договору. Апелянт також зазначає, що судом не надано належної оцінки строку дії поруки, який сплинув у звязку з тим, що кредитор не предявив вимоги (позову) до ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» саме як до поручителя у зобовязанні за договором переведення боргу у шестимісячний термін з моменту підписання договору поруки (19.05.2017), оскільки у договорі переведення боргу відсутній строк дії поруки.

Крім цього, скаржник вважає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме призначено колегіальний розгляд справи під час розгляду справи по суті.

На думку ВКФ «ЮНА-СЕРВІС», НВЦ «СІГМА» фактично визнав безпідставність заявлених до нього вимог, оскільки просив залучити до справи належного боржника за договором поставки з відстрочкою платежу №200/07 від 01.01.2008, надавши заяву про залучення до участі у справі співвідповідача - ТОВ «САГІТТА - Т».

04.03.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що основне зобовязання виникло на підставі Договору поставки, беручи до уваги статус відповідачів як солідарних боржників, твердження апелянта про те, що він не є боржником за договором поставки, суперечить положенням ЦК України та обставинам справи. Крім цього, оскільки відповідач-1 виступає поручителем відповідача-2 по виконанню останнім своїх грошових зобовязань перед позивачем, у тому числі й грошового зобовязання зі сплати пені, 3% річних та інфляційного збільшення заборгованості, то позивач має право звернутись до відповідачів як до солідарних боржників не лише з вимогою про стягнення основного боргу, а й з вимогою щодо виконання акцесорного зобовязання зі сплати пені, а також трьох відсотків річних та інфляційного збільшення заборгованості. Також у відзиві позивач зазначає, що він реалізував своє право на предявлення вимог до одного з боржників, які відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Отже, позивач вважає, що судом першої інстанції всебічно зясовані обставини справи, які мають значення для справи, рішення господарського суду прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, вислухавши пояснення представника ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2008 року між НВЦ «СІГМА» (Постачальник) та ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» (Покупець) укладеного Договір поставки з відстроченням платежу №200/07 (надалі договір), за умовами якого постачальник зобовязується постачати покупцю, а покупець приймати та сплачувати товар, відповідно до умов даного договору (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору, оплату кожної партії товару (визначеної у накладній) за даним договором покупець проводить шляхом перерахування 100% вартості партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.

Умовами п. 5.2 Договору визначено, що кожна сторона за кожний день прострочення будь-яких зобовязань, які випливають з даного договору сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за весь час такого прострочення, а також, поверх цього, компенсує будь-які прямі та непрямі збитки, які викликані таким простроченням.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що даний договір укладений на невизначений термін та діє до його припинення.

На виконання умов Договору поставки з відстроченням платежу №200/07 від 01 січня 2008 року, позивачем за період з 06.09.2016 по 07.03.2017 здійснено поставку товару ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» відповідно до видаткових накладних на загальну суму 275 354,59 грн., що не заперечують сторони у справі та підтверджено копіями видаткових накладних, які належним чином завірені та знаходяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 40-143).

Зазначені первісні бухгалтерські документи безумовно підтверджують факт поставки і приймання-передачі без зауважень або претензій товару продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу -1).

Проте, в порушення умов зазначеного договору поставки ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» не розрахувалася з позивачем у встановлений договором строк.

19.05.2017 між ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» (Первісний боржник), ТОВ «САГИТТА-Т» (ОСОБА_2 боржник) та НВЦ «СІГМА» (Кредитор) було укладено Договір про переведення боргу №19/05, даний договір підписано всіма сторонами та скріплено печатками товариств (т. 2, а.с. 14).

Умовами Договору про переведення боргу №19/05 від 19.05.2017 регулюються відносини, повязані з заміною боржника (первісного боржника) в зобовязанні, яке виникло з Договору поставки №200/07 від 01.04.2008, укладеного між первісним боржником та кредитором (надалі Основний договір) (п. 1 Договору від 19.05.2017).

Відповідно до п. 2 Договору про переведення боргу від 19.05.2017, первісний боржник передає новому боржнику грошове зобовязання перед кредитором у розмірі 295 380,63 грн., яке виникло на підставі Основного договору, а новий боржник погоджується виконувати вказане грошове зобовязання.

Умовами п. 3. Договору про переведення боргу від 19.05.2017 визначено, що грошове зобовязання, яке передається первісним боржником новому боржнику, встановлюється Актом звірки взаєморозрахунків між первісним боржником та кредитором. Первісний боржник зобовязаний забезпечити нового боржника повною та своєчасною інформацією, яка має відношення до переведенню боргу (п. 4. Договору про переведення боргу від 19.05.2017).

Відповідно до п. 5 Договору про переведення боргу від 19.05.2017, з моменту набрання чинності даного Договору новий боржник приймає на себе зобовязання та права первісного боржника за №200/07 від 01.04.2008.

Згідно з п.6 Договору переведення боргу переведення боргу за цим Договором не спричиняє собою ніяких інших змін в Основний договір, крім повязаних із заміною Первісного боржника ОСОБА_2 боржником.

Пунктом 7 Договору про переведення боргу сторони узгодили, що кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в Основному договорі та, підписуючи зі своєї сторони даний Договір, надає свою згоду на відповідну передачу боргу в порядку та на умовах, визначених даним Договором. ОСОБА_2 боржник, підписуючи даний Договір, підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), повязана з Основним договором, в тому числі та, що стосується спорів та суперечностей за Основним договором між первісним боржником та кредитором (п. 8 Договору про переведення боргу).

До моменту погашення ОСОБА_2 боржником грошового зобовязання, встановленого п. 2 даного договору, Первісний боржник виступає поручителем ОСОБА_2 боржника по виконанню ОСОБА_2 боржником своїх грошових зобовязань перед Кредитором по даному Договору (п. 9 Договору про переведення боргу).

Відповідно до п. 11 Договору про переведення боргу, даний Договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в п. 1 та п. 5 Договору про переведення боргу від 19.05.2017, зазначено Договір поставки з відстрочкою платежу №200/07 з датою 01 квітня 2008 року, проте сторони не заперечують, не спростовують та визнають, що Договір переведення боргу від 19.05.2017 стосується Договору поставки з відстрочкою платежу №200/07 від 01.01.2008, тобто зазначена дата « 01 квітня 2008 року» - це технічна помилка, вірна дата « 01 січня 2008 року».

Договір про переведення боргу №19/05 від 19.05.2017, примірник якого наявний в матеріалах справи, без зауважень та заперечень, підписано всіма сторонами та скріплений печатками товариств.

Не зважаючи на це, 18.07.2017 у звязку з неналежним виконанням умов договору поставки з відстрочкою платежу №200/07 від 01.01.2008 в частині оплати поставленого товару позивач направив на адресу ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» вимогу за №14/07 від 14.07.2017 про сплату заборгованості за Договором поставки, в якій вимагав у пятиденний строк з моменту отримання даної вимоги перерахувати на користь НВЦ «СІГМА» загальну суму заборгованості 350 132, 59 грн., яка складається з основного боргу, пені, 3% річних та інфляційного збільшення заборгованості.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.1 ст.521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

У ст.522 ЦК України встановлено, що новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

На підставі зазначеного, судовою колегією встановлено, що зобовязання щодо оплати поставленого товару та, що виникли у ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» перед НВЦ «СІГМА» з укладеного між ними 01 січня 2008 року Договору поставки з відстроченням платежу №200/07, припинились з моменту заміни боржника на ТОВ «САГИТТА-Т», яка сталася за Договором сторін про переведення боргу № 19/05 від 19.05.2017.

Відповідно до п.9 договору у ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» виникли інші зобов'язання щодо забезпечення порукою виконання зобовязань ТОВ «САГІТТА - Т» за Основним договором. Згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1ст. 533 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, визначені ст. 554 ЦК України. При цьому солідарно стягуючи заборгованість з відповідачів, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги до поручителя заявлені 20.07.2017, тобто до спливу строку в один рік з дня укладення договору поруки, оскільки забезпечення зобовязання у вигляді поруки було погоджено сторонами у Договорі переведення боргу від 19.05.2017, проте судова колегія вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими у звязку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції яка була чинна на момент укладення договору про переведення боргу №19/05 від 19.05.2017) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Судова колегія встановила, що у договорі про переведення боргу №19/05 від 19.05.2017 не встановлено строк його виконання, отже порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що п. 4.1. Договору поставки з відстроченням платежу №200/07 встановлено строк виконання основного зобовязання, а саме - 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Остання видаткова накладна, яка наявна в матеріалах справи датована 07.03.2017 (т.1, а.с.143), отже строк її оплати настав 06.04.2017 включно.

З 07.04.2017 по 07.10.2017 (шість місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання) у НВЦ «СІГМА» була можливість надіслати на адресу ВКФ «ЮНА-СЕРВІС», як до поручителя, вимогу про сплату боргу у відповідності до п. 9 Договору про переведення боргу №19/05 від 19.05.2017, проте позивач своїм правом не скористався, у звязку з чим, судова колегія дійшла висновку, що у відповідності до приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України (у вищевказаній редакції) порука стосовно ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» припинилась і солідарна відповідальність відповідачів в даному випадку є неможливою, тобто основна сума заборгованості разом з сумою пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягає стягненню лише з ТОВ «САГИТТА-Т».

Судова колегія вважає, що вимога про сплату заборгованості від 14.07.2017, яка була надіслана позивачем ВКФ «ЮНА-СЕРВІС», як стороні за договором поставки №200/07 від 01.01.2008, не може вважатися вимогою поручителю за договором переведення боргу №19/05 від 19.05.2017 (п. 9 Договору) і не впливає на обсяг її відповідальності, оскільки на момент надсилання даної вимоги, позивач знав про існування договору переведення боргу, який був укладений між сторонами двома місяцями раніше ніж надіслана вищевказана вимога на адресу ВКФ «ЮНА-СЕРВІС».

Згідно до норм ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги щодо стягнення ТОВ «САГИТТА-Т» вартості поставленого та не оплаченого за договором поставки №200/07 від 01.01.2008 товару в сумі 275 354,59 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, та 3% річних за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що зазначені розрахунки зроблено арифметично і методологічно вірно.

Також, на думку судової колегії, позивачем правомірно нарахована пеня, що відповідає умовам договору поставки №200/07, а саме п.5.2. Перевіривши розрахунок суми пені, колегія суддів дійшла висновку, що його було зроблено арифметично правильно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з ТОВ «САГІТТА - Т» - належного боржника суми пені у розмірі 37 438,75 грн., 3 % річних в сумі 12 367,56 грн. та збитків від інфляції 21 366,52 грн., адже у відповідно до п. 5 Договору переведення боргу №19/05 від 19.05.2017 року ТОВ «САГИТТА-Т» прийняло на себе зобовязання ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» за Договором поставки № 200/07 від 01.01.2008.

Судова колегія також погоджується з доводами апеляційної скарги, що дану справу було призначено до колегіального розгляду з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 33 ГПК України якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи, питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановлюється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2018 суд першої інстанції закінчив підготовче провадження у даній справі, перейшов на стадію розгляду справи по суті та призначив розгляд справи по суті на 10.08.2018 (т. 2, а.с. 63-64), а в судовому засіданні 10.08.2018 було протокольно оголошено перерву до 20.08.2018 (т. 2, а.с. 67-71). В судовому засіданні 20.08.2018 суд оголосив про початок розгляду справи по суті та було оголошено перерву до 28.08.2018 (т. 2, а.с. 108-110). В судовому засіданні 28.08.2018 після виходу з нарадчої кімнати, була прийнята ухвала про призначення справи до колегіального розгляду (т. 2, а.с. 111-112).

Таким чином, питання про призначення колегіального розгляду було вирішено суддею, який розглядає справу після закінчення підготовчого засідання на стадії розгляду справи по суті, що є порушенням норм процесуального права, а саме ч. 10 ст. 33 ГПК України.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог НВЦ «СІГМА».

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 року у справі №916/1726/17 скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Науково-виробничого центру «СІГМА» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» на користь Науково-виробничого центру «СІГМА» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) 275 354,59 грн. основного боргу, 37 438,75 грн. пені, 12 367,56 грн. трьох відсотків річних, 21 366,52 грн. на які збільшився борг в наслідок інфляції та 5 197,92 грн. витрат на сплату судового збору.

В решті позову відмовити.»

Видачу наказу за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Одеської області.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у двадцяти денний строк, який обчислюється у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.04.2019 об 11:00год.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Принцевська Н.М.