УХВАЛА

м. Київ

03.04.2019Справа № 910/16829/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4», м. Київ,

про відстрочення виконання судового рішення по

справі № 910/16829/18

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м. Київ,

до житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4», м. Київ,

про стягнення 125 629,52 грн.,

за участю представників:

стягувача - Богач О.Є. (довіреність від 02.01.2019 № 35);

боржника - Семенюка М.І. (керівник; паспорт серія НОМЕР_1),

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» (далі - Кооператив) заборгованості за договором на послуги водопостачання та водовідведення від 13.02.2004 №03718/4-04, а саме: 110 844,61 грн. заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення; 2 429,17 грн. втрат від інфляції; 2 286,52 грн. 3% річних; 4 526,99 грн. пені та 5 542,23 грн. штрафу, а всього 125 629,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 зі справи № 910/16829/18 позов задоволено повністю; стягнуто з Кооперативу на користь Товариства: 110 844, 61 грн. заборгованості; 2 429,17 грн. втрат від інфляції; 2 286,52 грн. 3% річних; 4 526,99 грн. пені; 5 542,23 грн. штрафу та 1 884,44 грн. судового збору.

20.03.2018 Кооператив подав суду заяву про відстрочення виконання судового рішення із справи №910/16829/18, яку мотивує скрутним фінансовим становищем і просить суд відстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців.

22.03.2019 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 №910/16829/18 розгляд заяви призначено на 03.04.2019.

У судове засідання 03.04.2019 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті заяви про відстрочення.

03.04.2019 представник Товариства подав суду письмові заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення.

Представник заявника підтвердив актуальність заяви, вказував, що Кооператив перебуває у скрутному фінансовому становищі у зв'язку з наявністю у відповідача боржників, що недобросовісно ставляться до своїх обов'язків, пов'язаних із сплатою заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Також, голова Кооперативу повідомив суд, що частково здійснив оплату основного боргу у сумі 14 313,81 грн.

Представник заявника у судовому засіданні наголосив на тому, що має намір повністю та добровільно погасити заборгованість перед Товариством, однак у зв'язку із скрутним фінансовим станом Кооперативу, просив суд відстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців.

Представник Товариства проти заяви про відстрочення виконання судового рішення заперечив, посилаючись на відсутність документального підтвердження наявності обставин, які б істотно ускладнювали виконання рішення суду боржником.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши залучені до заяви письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що заява Кооперативу про відстрочку виконання судового рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Положеннями статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення або відмову постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених вказаною статтею не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними мотивами. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами Глави 5 та статтями 86, 209 та 210 Господарського процесуального кодексу України.

Так, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторони зазначили, що ними подані всі докази, які, у свою чергу, були досліджені судом у судовому засіданні.

Суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред'являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. Учасники справи можуть давати свої пояснення, зокрема з приводу письмових, речових та електронних доказів.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому, як вказано вище, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, пункт 40 Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії" № 22774/93, пункт 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Бурдов проти Росії», у справі «Ясюнієне проти Литви»).

Складне фінансове становище Кооперативу, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Слід зазначити, що в підтвердження наявності скрутного фінансового становища заявником було надано лише такі докази:

- копію постанови від 18.05.2018 ВП № 56425768 про відкриття виконавчого провадження;

- копію виконавчого листа від 18.12.2018 зі справи № 755/14989/18 на суму 201 161,06 грн.;

- копію виконавчого листа від 18.12.2018 зі справи № 755/14989/18 на суму 3 017,42 грн.;

- довідку від 18.03.2019 № б/н про залишок коштів на рахунку Кооперативу на суму 29 524 грн.

Таким чином, вказані документи не відображають реальне фінансове становище боржника, оскільки Кооперативом не подано документального підтвердження того, що вказані у довідці кошті є єдиними заощадженнями; не надано доказів вжиття активних заходів до стягнення боргу у виконання судового рішення № 755/14989/18; не надано доказів які б вказували на високу вірогідність у вказаний строк виконати судове рішення.

Водночас боржник вказує, що ним не виконано судове рішення за попередні періоди споживання послуг сятгувача.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника лише за одним розрахунковим рахунком, що не є обставинами, з якими закон пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Оцінюючи подані докази, господарський суд зазначає, що вони свідчать про події минулого часу і не відображають дійсних обставин і фактів щодо майнового стану відповідача на час з моменту набрання судовим рішенням законної сили та власне частково заперечують і спростовують доводи заявника.

Також, суд зазначає, що при вирішенні питання про надання розстрочки необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення вимог статей 74 та 331 Господарського процесуального кодексу України боржник не дотримався викладених у них вимог, не вказав належні обставини, які б свідчили про наявність об'єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення та справедливого балансу інтересів сторін у спорі.

З урахуванням наведеного, заявлені вимоги про надання Кооперативу відстрочки виконання рішення на один рік не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Разом з тим господарський суд вважає за необхідне роз'яснити боржнику про право укладення мирової угоди на стадії виконавчого провадження в якій сторони не позбавлені можливості на прощення (повне чи часткове), відстрочення, розстрочення боргу.

Керуючись стаття 234, 235, 240 та331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі № 910/16829/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» про стягнення 125 629,52 грн. повністю.

Ухвала набрала законної сили 03.04.2019 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва.

Повне судове рішення складено 05.04.2019.

Суддя І.Д.Курдельчук