ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 Справа № 917/3/19

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36029

про стягнення 107504,26 грн.,

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 14-210 від 26.10.18);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 12/16 -002923 від 26.03.19).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (далі - відповідач/ ПрАТ "Полтавський ТРЗ") 107504,26 грн., в тому числі 97016,74 грн. пені, 5255,36 грн. інфляційних нарахувань, 5232,16 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 4049/15-БО-24 від 25.12.2014.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.01.2019 (суддя Кульбако М.М.) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 07.02.2019.

У зв'язку із відстороненням судді Кульбако М.М. від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату господарського суду № 36 від 05.02.2019 та згідно з результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 917/3/19 було передано для розгляду судді Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

У відповідності до ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку.

Враховуючи викладене, ухвалою від 07.02.2019 суддею Господарського суду Полтавської області Семчук О.С. прийнято справу № 917/3/19 до свого провадження, розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.03.2019 від відповідача по справі надійшла заява (вх. № 2170) про розгляд справи № 917/3/19 за правилами загального позовного провадження у зв'язку зі складністю справи.

Ухвалою від 11.03.2019 суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та постановив проводити розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, сторін повідомлено, що розгляд справи відбудеться 27.03.2019.

В судовому засіданні 27.03.2019 судом оголошено перерву до 03.04.2019.

29.03.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи доказів та визнання поважними причин неподання зазначених у клопотанні доказів у встановлений судом строк для подання відзиву.

На вказане клопотання суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Разом з тим, суд приймає до уваги те, що питання щодо необхідності подання відповідачем додаткових доказів виникло під час обговорення обставин справи в судовому засіданні 27.03.2019 в результаті наявності у позивача сумнівів стосовно того, що відповідач є теплопостачальною організацією та має відповідну ліцензію.

В зв'язку з цим, суд визнав поважними причини неподання зазначених у клопотанні доказів.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене, суд задовольнив клопотання відповідача та долучив надані ним докази до матеріалів справи.

Відповідач у відзиві на позов просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем. У заяві від 27.03.2019 відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що він є теплопостачальною організацією і згідно чинного законодавства, нараховані позивачем суми пені, річних та інфляційних підлягають списанню.

В судовому засіданні 03.04.2019 представник позивача наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував, клопотання про зменшення суми штрафних санкцій не підтримав.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) 25.12.2014 укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4049/15-БО-24 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Згідно п. 1.1. Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

На виконання умов договору протягом 2015 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1328769,40 грн., що підтверджується двохсторонніми актами приймання - передачі природного газу, копії яких додано позивачем до позовної заяви.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач стверджує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Керуючись п. 7.2. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 97016,74 грн. та 3% річних у розмірі 5232,16 грн. за простроченими зобов'язаннями січня - квітня та жовтня 2015 року за загальний період з 17.02.2015. по 29.11.2015, а також інфляційні втрати у розмірі 5255,36 грн. за простроченими зобов'язаннями лютого та березня 2015 року за загальний період з 17.02.2015 по 31.10.2015.

Вказані суми пені, річних та інфляційних позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що розрахунок пені, річних та інфляційних втрат позивачем математично здійснений вірно. Проте, з врахуванням того, що порушення відповідачем зобовязання не завдало збитків позивачеві, а також відсутність винних дій чи бездіяльності, відсутність заборгованості за договором із закінченням строку його дії, відповідач просить суд зменшити розмір належних до стягнення штрафних санкцій до 9701,67 грн.

У заяві від 27.03.2019 відповідач позов заперечує посилаючись на те, що він є теплопостачальною організацією і згідно чинного законодавства, нараховані позивачем суми пені, річних та інфляційних підлягають списанню.

Зокрема, відповідач посилається на п. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), згідно якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Закону.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правовою природою договір купівлі-продажу природного газу № 4049/15-БО-24 від 25.12.2014 є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставляв відповідачу природний газ, за який відповідач розраховувався з порушенням строків оплати, встановлених у Договорі. Відповідач факт прострочення зобов'язань з оплати не заперечує.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач повністю розрахувався за природний газ по Договору у строк по 21.12.2015.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що відповідач має статус теплопостачальної організації.

Так, відповідно до п. 2.1 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2. договору).

На підтвердження того, що відповідач є теплопостачальною організацією останнім також надано копії ліцензій на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії № 457 від 05.10.2012 і копії актів виконаних робіт (надання послуг) № 282 від 31.10.2015, № 19 від 31.01.2015, № 6 від 27.01.2015, які підписані відповідачем (виконавець) та Управлінням освіти міськвиконкому м. Полтава, Державною фітосанітарною інспекцією Полтавської області, Полтавською виправною колонією УДД УПВП № 64 (замовники) і свідчать про надання відповідачем послуг з постачання теплової енергії у 2015 році.

Оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2015 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, 3% річних та інфляційні підлягали списанню.

Позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, 3% річних та інфляційних з відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 97016,74 грн. пені, 5232,16 грн. 3% річних та 5255,36 грн. інфляційних втрат є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв'язку із відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача у повному обсязі та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.04.2019.

Суддя О.С. Семчук