ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 920/132/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Шевченко В.А.;

відповідача: Рудік А.А.;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у

Сумській області

на рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2018

у справі №920/132/18 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Псьол"

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання рішення протиправним та його скасування,

внесення змін до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Псьол" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі за текстом - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18 про відмову в поновленні договору від 06.04.2010 оренди земельної ділянки (далі за текстом - Договір), а також внесення змін до Договору, а саме шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 29.09.2017 в запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у встановленому законодавством порядку до закінчення строку дії Договору позивач звернувся до відповідача з заявою про реалізацію свого права на переважне поновлення Договору на новий строк, однак відповідач неправомірно відмовив відповідачу в поновленні, що й стало підставою для подання даного позову в порядку п.11 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідач проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що додаткова угода до Договору про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, у зв'язку з чим Договір не є поновленим і припинив свою дію в силу ст. 31 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.12.2018 у справі №920/132/18 позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення відповідача, викладене у листі-повідомленні про прийняте рішення від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18, щодо відмови в поновленні договору від 06.04.2010 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 25,0133 га на території Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області, кадастровий номер :03:003:0289 та повернення земельної ділянки до земель запасу державної власності шляхом підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди. Окрім того, внесено зміни до договору оренди землі (запасу і резервного фонду) від 06.04.2010, укладеного між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та позивачем, відносно вищевказаної земельної ділянки, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до цього договору від 29.09.2017 в наведеній у рішенні суду редакції.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що позивач, як орендар, належно виконував свої обов'язки за Договором та своєчасно звернуся до орендодавця із листом-повідомленням про поновлення Договору з наданням проекту додаткової угоди. Однак орендодавець порушив право позивача та встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк, оскільки вимагав документи, надання яких не передбачено чинним законодавством. Внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, яке формалізоване у листі-повідомленні, позивача позбавлено можливості пролонгації Договору оренди.

Перевіривши умови спірної додаткової угоди в запропонованій позивачем редакції, суд встановив, що в п.1 додаткової угоди позивач запропонував поновлення строку дії Договору на 7 років, але у п.2 цієї угоди зазначив про укладення Договору на 14 років. Оскільки в даному випадку додаткова угода укладається на тих же умовах, які містяться в основному Договорі, судом змінено строк, на який укладено Договір, вказаний в п.2 додаткової угоди з 14 на 7 років. В іншій частині за висновком суду запропоновані позивачем умови додаткової угоди не суперечать вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2018 у справі №920/132/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися під час розгляду справи місцевим господарським судом, але відповідач, зокрема, звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- поза увагою суду залишено, що договір оренди укладений не з позивачем;

- додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена між сторонами у місячний строк, у зв'язку з чим договір оренди між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до ст. 31 Закону Украни «Про оренду землі»;

- до закінчення терміну дії укладеного між сторонами договору сторони не дійшли згоди щодо строку його дії, а листи відповідача, наявні у справі, свідчать про відмову орендодавця в поновленні Договору оренди;

- на даний час спірна земельна ділянка належить до комунальної власності і відповідач не є її розпорядником.

Позивач у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазнаючи про те, що місцевим господарським судом повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми законодавства. Натомість відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано обставин, викладених у позові та встановлених в оскаржуваному судовому рішенні, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення скарги відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2018 у справі №920/132/18 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Позивач є переможцем конкурсу щодо права на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 25,0133 га, розташованої на території Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області (протокол про хід земельного аукціону №10/0604 від 06.04.2010).

06.04.2010 між Краснопільською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, укладено договір оренди землі (запасу і резервного фонду) (далі за текстом - Договір), за умовами якого (п.п.8, 43) договір укладено на 7 років (з 01.01.2011 по 01.01.2018). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

24.06.2011 Договір зареєстровано Відділом Держкомзему Краснопільського району Сумської області за №00315, про що свідчить відповідна відмітка на останньому аркуші Договору.

На виконання умов Договору позивачу було передано вищезазначену земельну ділянку, про що складено відповідний акт прийому-передачі в оренду земельної ділянки та акт погодження (встановлення) та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та передачу межових знаків.

Позивач звернувся до відповідача із заявою №68 від 29.09.2017 про поновлення Договору шляхом укладення додаткової угоди до нього, проект якої було додано до заяви.

Відповідач направив позивачу лист-повідомленням №28-18-0.3-12750/2-17 від 27.10.2017, в якому за результатами розгляду заяви позивача повідомив останнього про необхідність виготовити агрохімічний паспорт поля.

Листом № 82 від 15.11.2017 позивач повідомив відповідача про те, що він приступив до виготовлення агрохімічного паспорта поля.

Однак в листі № 28-18-0.3-15028/2-17 від 15.12.2017 відповідач зазначив про необхідність надання вищезгаданого паспорту поля до закінчення строку дії Договору.

Вказана вимога відповідача була виконана позивачем. Листом №92 від 19.12.2017 позивач надав зазначений паспорт відповідачу.

В листі №28-18-0.6-68/2-18 від 03.01.2018 відповідач повідомив позивача про необхідність надання довідки щодо своєчасної сплати орендної плати та відсутність заборгованості.

На вимогу відповідача 17.01.2018 та 24.01.2018 позивач надав довідки щодо відсутності заборгованості з податків, зборів та інших платежів.

Натомість листом-повідомленням №28-18-0.6-1399/2-18 від 08.02.2018 про прийняте рішення відповідач відмовив позивачу у поновленні Договору і зобов'язав позивача повернути спірну земельну ділянку до земель запасу державної власності шляхом підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди в п'ятиденний термін, обґрунтовуючи своє рішення закінченням терміну дії Договору.

Позивач оскаржив рішення відповідача про відмову у поновленні строку дії Договору, подавши позов, який розглядається у даній справі.

За змістом ч.2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Зокрема, статтею 33 названого Закону передбачено поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

Нормами ч.6 ст. 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у «мовчазній згоді».

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною ст. 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті (аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 33 Закону України «Про оренду землі» наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі №920/739/17 та від 29.11.2018 у справах №920/752/17, № 920/737/17, №920/747/17, №920/751/17, №920/746/17, №920/744/17, №920/748/17, №920/749/17).

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі №6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору (29.09.2017) направив відповідачу заяву про поновлення цього договору разом із проектом відповідної додаткової угоди (отримано відповідачем 29.09.2017), а також інші документи, зокрема проект додаткової угоди до Договору. Таким чином, позивач, як орендар, належним чином виконав свій обов'язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено умовами Договору та не суперечить положенням ч.2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Законодавцем у ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій, який зобов'язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином: а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.

При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни. Якщо орендар та орендодавець у процесі погодження фактично дійшли згоди щодо нових істотних умов договору оренди землі, але не уклали додаткової угоди, то способом захисту прав орендаря буде саме його звернення до суду із позовом про укладення додаткової угоди на нових узгоджених істотних умовах, а не автоматична пролонгація на попередніх умовах.

Натомість відповідач повідомив позивача про відмову у поновленні договору оренди землі надіславши лист-повідомлення від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18.

Як зазначалося вище, за умовами п.п.8, 43 Договору останній укладено на 7 років (з 01.01.2011 по 01.01.2018). Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З наведеного слідує, що на відміну від набрання Договором чинності (тобто після підписання та державної реєстрації), сторони за власним волевиявленням та на власний розсуд самостійно встановили конкретну дату закінчення строку дії Договору, тобто незалежно від часу його державної реєстрації строк дії Договору закінчується саме 01.01.2018.

Таким чином, відповідачем було порушено місячний термін для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що у свою чергу дало позивачу підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». До того ж позивач належним чином виконував умови Договору, жодних зауважень з цього приводу від відповідача не надходило.

Враховуючи, що позивачем було дотримано процедуру і строки звернення до орендодавця із повідомленням про намір поновити Договір оренди землі, тоді як орендодавець не виконав установленого ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» обов'язку розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення у місячний термін, поведінку орендодавця не можна визнати добросовісною. Такі дії відповідача призвели до порушення права позивача на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк, а отже і на укладення додаткової угоди до Договору.

Також колегія суддів враховує, що після отримання заяви позивача про поновлення строку дії Договору з проектом додаткової угоди до нього, відповідач у листі-повідомленні від 27.10.2017 не висловив заперечень проти поновлення Договору або інших істотних умов договору, оскільки істотні умови договору можуть, а не зобов'язані бути зміненими.

Натомість відповідач в листі від 27.10.2017 вказав позивачу про необхідність виготовлення ним агрохімічного паспорту поля, тоді як Закон України «Про оренду землі» не встановлює обов'язку для орендаря надавати інші додаткові документи до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, крім проекту додаткової угоди (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

В даному випадку наслідком вимоги відповідача щодо надання позивачем не передбачених Законом України «Про оренду землі» документів стало зволікання в укладенні додаткової угоди зі сторони відповідача, що в подальшому призвело до незаконної відмови відповідачем позивачу в поновленні Договору.

За наведених обставин, рішення відповідача про відмову в поновленні Договору не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню. При цьому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що хоча позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18, але в даному випадку ефективним способом захисту буде саме визнання протиправним та скасування рішення відповідача, викладене в листі-повідомленні про прийняте рішення від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18, про відмову в поновленні договору від 06.04.2010 оренди земельної ділянки.

Законодавством прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту поновлення договору (ст. 33 Закону України «Про оренду землі») та передбачена можливість укладення правочинів про зміну договору за рішенням суду (ст. ст. 187, 188 Господарського кодексу України).

Перевіряючи умови запропонованої позивачем додаткової угоди, місцевим господарським судом вірно встановлено, що у п.1 додаткової угоди до Договору позивач пропонував поновлення строку дії Договору на 7 років, але у п.2 додаткової угоди (про зміну п.8 Договору) позивач пропонує укласти Договір на 14 років (з 01.01.2011 по 01.01.2025).

Враховуючи, що за основним Договором строк його дії 7 років, а при його пролонгації, якщо сторони не змінили істотних умов Договору, додаткова угода укладається на тих же умовах, які містяться в основному Договорі, то місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про викладення п.2 додаткової угоди до Договору (в частині зміни п.8 до Договору) в редакції із зазначенням про укладення Договору на 7 років (з 01.01.2018 по 01.01.2025).

Окрім того, за змістом п.289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України "Про оцінку земель").

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

В п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а згідно з п.288.4, п.п.288.5.1, 288.5.2 п.288.5 наведеної норми розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, у п.5 Договору зазначено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 355 308,92 грн., тоді як у запропонованій позивачем редакції додаткової угоди до Договору вказано нормативну грошову оцінку землі у розмірі 801 323,26 грн., що більш ніж у двічі перевищує вказаний у Договорі розмір.

Також у додатковій угоді визначено розмір орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 96 158,79 грн., тоді як у п.9 Договору було передбачено орендну плату у розмірі 2,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становило 8 882,72 грн.

З наведеного слідує, що запропонований позивачем розмір орендної плати визначено у межах законодавства. При цьому лист-повідомлення відповідача від 08.02.2018 №28-18-0.6-1399/2-18 не містить заперечень щодо визначеного у договорі розміру орендної плати або застережень про незгоду із будь-якими істотними умовами договору.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначав про те, що спірна додаткова угода до Договору не була укладена між сторонами у місячний строк, до припинення Договору сторони не дійшли згоди щодо строку його дії і наявні у справі листи відповідача свідчать про його відмову в поновлення Договору оренди.

Однак вказані доводи не відповідають матеріалам справи, а також не спростовують того факту, що саме відповідачем було порушено процедуру пролонгації Договору.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що на даний час спірна земельна ділянка належить до комунальної власності і відповідач не є її розпорядником відхиляється судом, оскільки дана обставина не існувала на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у продовженні дії Договору, а виникла пізніше, у зв'язку з чим вона не впливає та не змінює суть прийнятого у даній справі судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду. Судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з її поданням покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2018 у справі №920/719/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/132/18 повернути Господарському суду Сумської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку і строки.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.04.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Т.П. Козир