УХВАЛА

02 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/6648/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача - Соловей Ю.А.,

відповідача - Чекалов А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Кирилюк Т.Ю.

від 18.09.2018 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А., Дідиченко М.А.

від 20.12.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед"

до Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

про стягнення 42 024 065,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/6648/18 та призначено до розгляду.

Розглядаючи вищевказану касаційну скаргу, Суд встановив наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як вбачається із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин у даній справі №910/6648/18, 25 травня 2018 року позивач подав позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 31 028 400,92 грн основної заборгованості, 4 277 183,03 грн процентів за користування кредитними коштами, 6 718 481,12 грн пені; в рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на належне відповідачу майно, а саме, на об'єкт нерухомого майна - будівлю літ. "К" блок "Б" загальною площею 4 725 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 00.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов генерального договору №24-47/1-08/G від 04.06.2008 та кредитних договорів №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, №40-47/4-07 від 26.06.2007 щодо повернення кредитних коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 31 028 400,92 грн основного боргу. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов генерального договору №24-47/1-08/G від 04.06.2008 та кредитних договорів №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, №40-47/4-07 від 26.06.2007 щодо повернення кредитних коштів та тим, що у позивача наявне лише право на отримання від відповідача 31 028 400,92 грн заборгованості за вказаними кредитними договорами і відсутнє право на нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом, пені за порушення грошових зобов'язань після 22.09.2017.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вимог про звернення стягнення на нерухоме майно відповідача в рахунок часткового погашення боргу мотивовані тим, що вирішення питання необхідності вчинення такої дії можливе лише на стадії виконавчого провадження за судовим рішенням і не може бути вирішено під час розгляду даної справи по суті до набуття судовим рішенням законної сили.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення виходили з таких обставин справи.

04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) був укладений генеральний договір №24-47/1-08/G (надалі - Генеральний договір), відповідно до умов якого Кредитор встановлює Позичальнику ліміт кредитних операцій, в межах якого Кредитор надає кредитні кошти Позичальнику шляхом надання кредитів за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією угодою.

У подальшому, у рамках Генерального договору, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008 та № 58-47/1-13 від 24.12.2013.

Також, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори № 40-47/4-07 від 26.06.2007, № 54-47/4-07 від 10.08.2007.

12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Іпотекодержатель) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки № 24-47/1-08/04 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого (зі змінами) з метою забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов'язань, що випливають з Генерального договору та кредитних договорів № 40-47/4-07 від 26.06.2007, № 54-47/4-07 від 10.08.2007, № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, № 58-47/1-13 від 24.12.2013, Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А" загальною площею 3 495 кв. м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 (надалі - Предмет іпотеки).

У пунктах 1.3, 1.4 Договору іпотеки передбачено, що згідно експертної оцінки вартість Предмета іпотеки складає 113 462 030,00 грн, а заставна вартість Предмета іпотеки становить 57 845 500,00 грн.

22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2017/2-Ю (надалі - Договір №2017/2-Ю), відповідно до умов якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених Договором, права вимоги Банку до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник) за кредитними договорами № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, що укладені в рамках Генерального договору №24-47/1-08/G від 04.06.2008, кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007, та/або договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 та/або Договором №58-47/1-13/02 застави рухомого майна (у т.ч. основних засобів) від 25.03.2015, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі - Основні договори).

Пунктом 2.1 Договору №2017/2-Ю та додатком №1 до нього визначено, що розмір переданих Новому кредитору грошових вимог складає 60 600 353,56 грн, у тому числі 49 731 715,95 грн простроченої заборгованості за кредитом, 10 266 229,14 грн простроченої заборгованості зі сплати процентів, 589 408,47 грн нарахованих процентів, 12 000,00 грн простроченої комісії та 1 000 грн нарахованої комісії.

Також, 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий іпотекодержатель) був укладений договір № 2017/2-Ю-І про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, відповідно до умов якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю права вимоги за Договором іпотеки, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 (надалі - Договір №02/10-17/2), відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває частину права вимоги Первісного кредитора до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник), в розмірі зазначеному у додатку №1 до цього Договору (), включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов'язки боржника за кредитними договорами: Генеральним договором та кредитними договорами в рамках Генерального Договору №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, а також за кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2907, Договором іпотеки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до договору (Основні договори), що були укладені між Боржником та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик".

Згідно з додатком № 1 до Договору №02/10-17/2 Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги кредитора за Основними договорами в загальному розмірі 26 000 000,00 грн.

Також, 02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" надалі - (Новий іпотекодержатель) був укладений Договір №02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (надалі - Договір №02/10-17/3), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю частину права вимоги за Договором іпотеки, визначену в пункті 1.2 договору, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

14 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" (надалі - Фактор) був укладений договір факторингу №1/08 (надалі - Договір №1/08), відповідно до умов якого Фактор зобов'язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування за плату згідно п. 3.4 Договору, а Клієнт зобов'язується відступити Факторові права вимоги за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги у розмірі 51 618 432,92 грн.

При цьому, згідно з підпунктом 1 пункту 1 Договору №1/08 "Кредитний договір" означає у сукупності наступні договори (разом з усіма додатковими угодами до них та/або договорами забезпечення) укладені між Банком та Позичальником: Генеральний договір та кредитні договори №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 в рамках Генерального договору та кредитні договори №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007.

Як убачається з наведеного, як за Договором №02/10-17/2, так і за Договором №1/08 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" були передані різним особам права вимоги за кредитними договорами, а саме: Генеральним договором та кредитними договорами №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 в рамках Генерального договору та кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007.

Як зазначає відповідач, виконання у повному обсязі його основного зобов'язання, у тому числі, за Генеральним договором та кредитними договорами №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 в рамках Генерального договору та кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007, було забезпечено іпотекою, за Договором іпотеки.

В іпотеку за зазначеним Договором іпотеки було передано нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А" загальною площею 3 495 кв. м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

Суд зазначає, що з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у Главі 49 Цивільного кодексу України визначено види забезпечення виконання зобов'язання.

Інститут забезпечення виконання зобов'язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України є застава.

За змістом частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Одним із видів застави відповідно до приписів статті 575 Цивільного кодексу України є іпотека.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, правила якого мають пріоритетне застосування до іпотечних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пунктів 4, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Як зазначає відповідач, у листопаді 2017 року, іпотекодержатель задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, тобто, шляхом позасудового врегулювання.

Так, позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене у статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Закон чітко визначає, що умовами здійснення позасудового врегулювання є: необхідність визначення такого способу в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, та наявність заборгованості боржника, яка зумовлює відповідне право на застосування такого способу.

Наслідком завершення позасудового врегулювання є недійсність наступних вимог кредитора (іпотекодержателя) до боржника щодо виконання основного зобов'язання.

Таким чином, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення порушеного основного зобов'язання за рахунок одного виду забезпечення основного зобов'язання цим боржником.

При цьому, розмір забезпечення основного зобов'язання може мати істотне значення як для кредитора, так і для боржника при погодженні ними умов основного зобов'язання, у яке вони вступають.

Як зазначає відповідач та убачається з матеріалів справи, вартість Предмета іпотеки значною мірою перевищує сукупну вартість прав вимог за Договором №02/10-17/2 та Договором №1/08.

Тому, набуття одним з кредиторів (за Договором №02/10-17/2 та Договором №02/10-17/3) права власності на Предмет іпотеки та подальше стягнення іншим кредитором (за Договором №1/08) з боржника заборгованості за одним і тим же основним зобов'язанням суперечить принципам справедливості та розумності.

При цьому, Суд враховує, що позивач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" не набувало прав вимоги за Договором іпотеки. Тобто, не є іпотекодержателем у прямому розумінні цього поняття (не є особою, якій передано майно в іпотеку).

Однак, набуваючи прав вимоги за Договором №1/08 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед", враховуючи межі розумності та обачності, повинно було усвідомлювати наявність забезпечення виконання боржником (відповідачем) основного зобов'язання (Генерального договору та кредитних договорів №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 в рамках Генерального договору та кредитних договорів №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007.

Суд враховує, що після завершення позасудового врегулювання будь які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання відповідно до частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" є недійсними.

Таким чином, виникає питання, чи потрібно буквально розуміти поняття - іпотекодержатель (особа, якій передано майно в іпотеку) чи альтернативно (особа, яка є кредитор за основним зобов'язанням) при застосуванні приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Тому, враховуючи вищезазначені обставини, Суд вважає, що дана справа містить виключну правову проблему щодо питання застосування приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", вирішення якої є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Справу №910/6648/18 Господарського суду міста Києва разом із касаційною скаргою Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 та доданими до неї документами передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець