ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2019

Справа № 914/1221/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., м. Броди, вул. Низька, 15)

до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 20);

Львівської митниці Державної фіскальної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1);

Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6)

про стягнення збитків у сумі 201 810, 01 грн.

за участю представників

від позивача: не з’явились

від відповідача-1: не з’явились

від відповідача-2: не з’явились

від відповідача-3: не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Бродівське лісове господарство" (далі – ДП "Бродівське лісове господарство") звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі – Закарпатська митниця ДФС України), Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі – Львівська митниця ДФС України) про стягнення 201 810,01 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що неправомірні дії відповідачів по затриманню вантажу на станції фактично призвели до завдання заявнику збитків, що полягають в оплаті Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" (далі – ПАТ "Українська залізниця") додаткових зборів в сумі 201 628, 81 грн. та оплаті на користь Львівської митниці ДФС за отримання радіологічних сертифікатів для замитнення лісоматеріалів 90, 60 грн., у зв’язку з чим ДП "Бродівське лісове господарство" просило стягнути з відповідача 1 шкоди в сумі 201 719, 41 грн. та з відповідача 2 - 90,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2017 залучено до участі у справі Державну казначейську службу України до участі у справі в якості відповідача-3, матеріали справи передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 914/1221/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2017, позовні вимоги задоволено частково, суд стягнув з рахунків Державного бюджету України на користь ДП "Бродівське лісове господарство" шкоду в сумі 201 719, 41 грн., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС України, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.04.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 914/1221/17 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 в частині позовних вимог про стягнення шкоди у сумі 201 719,41 грн., заподіяних внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС України скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, в іншій частині вимог рішення та постанову суду у справі № 914/1221/17 про відмову в позові залишено без змін.

14.05.2018 до місцевого господарського суду від підприємства надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останнє просило стягнути з державного бюджету України 117 841, 63 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 12.06.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018, позов задоволено повністю; стягнуто з рахунків державного бюджету України на користь Підприємства збитки в сумі 117 841, 63 грн., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці; стягнуто із Закарпатської митниці на користь Підприємства 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Верховного Суду від 10.01.2019 суд задовольнив касаційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, скасував рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 та направив справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що суди попередніх інстанцій не встановили і не вказали, яка саме сума збитків та за який саме період нарахована та заявлена до стягнення позивачем внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці щодо затримки вагону №32261802; не визначили, які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією по вагону №32261802, а саме: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату та за який період нарахована вартість кожної із зазначених операцій.

Крім того, суди попередніх інстанцій не надали оцінки аргументам Закарпатської митниці, про те, що позовні вимоги не містять будь-якого розрахунку (з підтверджувальними первинними документами), який би вказував на обґрунтованість заявленої до стягнення суми коштів.

За результатами проведення автоматизованого розподілу справи №914/1221/17, остання була передана на розгляд судді Пукшин Л.Г., що відображено у витязі з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 суд прийняв справу до свого провадження та постановив розглядати за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 13.02.2019.

04.02.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання представника відповідача-1 про участь у судовому засіданні, яке призначене на 13.02.2019, в режимі відео конференції, оскільки відповідач-1 не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні у зв’язку з обмеженим фінансуванням на відрядження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 у задоволенні клопотання представника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовити.

05.02.2019 до господарського суду надійшли додаткові пояснення позивача, у яких останній зазначає, що у матеріалах справи наявний лист філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця» від 10.08.2017 №ЦТЛ-19/1421, яким підтверджено затримку вагона №32261802 в період з 19.05.2016 по 28.07.2016 та вагона №65235830 в період з 15.05.2016 по 27.07.2016, внаслідок чого позивачем були понесені збитки, сума яких складається з наступних показників: за користування вагоном, за маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання на забирання вагону, зважування вагону при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи та штраф. Крім того, спростовуючи заперечення Закарпатської митниці ДФС стосовно того, що означені оплати могли бути здійсненні не у зв’язку із затриманням вагонів №32261802 та №65235830, позивач посилається на лист №ЦТЛ -19/1432 від 14.08.2017 філії Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця», яким підтверджено, що згідно платіжних доручень №106 від 17.01.2017 та № 152 від 23.01.2017 здійснено перерахування коштів за затримку вищевказаних вагонів.

11.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли пояснення відповідач-1, у яких останній заперечував щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір завданих йому збитків.

У судовому засіданні 13.02.2019 суд на місці ухвалив задовольнити усне клопотання позивача про відкладення розгляду справи та відкласти її розгляд на 26.02.2019 у зв’язку з неявкою представників відповідачів.

18.02.2019 до господарського суду надійшли пояснення позивача, відповідно до яких останній зазначає, що оплачені позивачем послуги згідно платіжних доручень №106 від 17.01.2017 та №152 від 23.01.2017 були виконані згідно виставлених листів-вимог від 10.01.2017 №ЦТЛ-19/31 та ЦТЛ-19/32 відповідно до укладеного договору №2230/1234-2012 від 28.10.2012, а не згідно виставлених рахунків від 28.12.2017.

У судовому засіданні 26.02.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті у судовому засіданні 20.03.2019.

14.03.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява позивача про розгляд справи без їх участі.

18.03.2019 до господарського суду надійшла заява відповідача-1 про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва № 914/1221/17 від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Судове засідання, призначене на 20.03.2019, не відбулось у зв’язку з направленням судді Пукшин Л. Г. до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2019 суд призначив розгляд справи по суті на 03.04.2019.

28.03.2019 до господарського суду надійшла заява позивача, у якій останній просить суд здійснювати розгляд справи по суті без уповноваженого представника позивача.

У судове засідання, призначене на 03.04.2019, представники відповідачів не з’явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляли, про причини неявки суд не повідомляли, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідачі не з'явились в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами та неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28.12.2012 між Державним підприємством “Бродівське лісове господарство” (далі – замовник) та Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” (виконавець) було укладено договір №2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) якого виконавець зобов’язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов’язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

Пунктом 9.1 вказаного правочину (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) встановлено, що останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов’язані з перевезенням вантажів – до повного здійснення розрахунків.

01.04.2016 між Державним підприємством “Бродівське лісове господарство” (продавець) та FK Invest Kosice a.s. (покупець) було укладено контракт №10316, згідно п.1 якого продавець продає, а покупець купує товар в якості валютної угоди. Контрагентами визначено, що об’єктом продажу є деревина паливна з листових порід. Загальна кількість контракту становить 8000 м3. Загальна сума контракту становить 224 000 євро.

У п.5 вказаного контракту сторонами було погоджено базис поставки DAP залізничний прикордонний перехід Чиєрна над Тисою.

Контракт вступає в силу з 01.04.2016 у разі підписання обома сторонами та діє до 15.01.2017.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог контракту №10316 від 01.04.2016 позивачем було здійснено завантаження лісопродукції 12.05.2016 до вагону №65235830 та 16.05.2016 до вагону №32261802, вагони було замитнено, про що складено вантажні митні декларації №209050000/2016/001467 та №209050000/2016/001516, відповідно.

Організація перевезень товару у вказаних вагонах здійснювалась Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” у відповідності до договору №2230/1234-2012 від 28.12.2012.

Згадані вагони пройшли замитнення на Львівській митниці та були направлені для транспортування деревини за маршрутом Броди-Чоп.

Позивач зазначає, що вагони №65235830 та №32261802 не пройшли митного огляду та були затримані Закарпатською митницею на станції Чоп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що неправомірні дії Закарпатської митниці із затримання вантажу на станції Чоп призвели до завдання Підприємству збитків, що полягають в оплаті ПАТ "Українська залізниця" додаткових зборів, у зв'язку з чим позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Закарпатської митниці шкоду в сумі 117 841,63 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв'язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/2237/16 за позовом державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Підприємства, державного підприємства "Буське лісове господарство", державного підприємства "Бібрське лісове господарство", державного підприємства "Турківське лісове господарство", державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", державного підприємства "Сколівське лісове господарство", державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Закарпатської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017: позовні вимоги задоволено; визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці щодо затримки залізничних вагонів, у тому числі й вагонів Підприємства "Бродівське лісове господарство" №65235830, №32261802; зобов'язано Закарпатську митницю завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України, у тому числі й залізничних вагонів Підприємства № 65235830, № 32261802; здійснено розподіл судових витрат.

У згаданих судових актах, зокрема, зазначено, що Закарпатською митницею не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, у тому числі й вагонів Підприємства, через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 Митного кодексу України. Митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях.

Зазначені обставини не підлягають доказуванню згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи листа філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця» №ЦТЛ-19/1421 від 10.08.2017 та доданого до нього розрахунку, затримка вагону:

- № 32261802 відбулась в період з 19.05.2016 по 28.07.2016, у зв’язку з чим ПАТ "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 96 133,14 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 18.06.2016 по 28.07.2016 затримки вагону №32261802 загальну суму 55 650,44 грн, яка складається з таких показників: користування вагоном - 32 891,00 грн., за маневрову роботу -2 020,80 грн., зберігання вантажу -11 808,70 грн., надання інформації про вантажні роботи -373,60 грн., подання на забирання вагону - 1033,00 грн., зважування вагону при затримці - 325,50 грн., вантажно-розвантажувальні роботи -2 645,04 грн., а також тариф -3 570,00 грн. та вагонна складова 982,80 грн. за маршрутом Чоп - Батьово - Чоп - Мукачево Львівської залізниці;

- № 65235830 відбулась в період з 15.05.2016 по 78.07.2016, у зв'язку з чим ПАТ "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 106 302,57 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 14.06.2016 по 27.07.2016 затримки вагону №65235830 загальну суму 62 191,19 грн., яка складається з: користування вагоном - 37 016,10 грн., маневрову роботу – 2 020,80 грн., зберігання вантажу - 15 441,80 грн., надання інформації про вантажні роботи – 122 грн., подання на забирання вагону - 1 438,70 грн., зважування вагону при затримці - 325,50 грн., вантажно-розвантажувальні роботи - 3 182,29 грн., а також тариф – 2644 грн. за маршрутом Чоп - Батьово - Чоп Львівської залізниці.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому, за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

З наданих суду документів вбачається, що Державним підприємством “Бродівське лісове господарство” було оплачено послуги Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, що підтверджується платіжним дорученням №106 від 17.01.2017 на суму 105 495,67 грн. та платіжним доручення №152 від 23.01.2017 на суму 96 133,14 грн.

У призначенні платежу у вищевказаних платіжних дорученнях міститься посилання «Оплата зг. рах. №2230/1234-2012р. від 28.12.2012р. про надання послуг з орган, перевез. вантажів у власних напівваг. та провед. розрах.», тобто, у даному випадку відбулось списання грошових коштів відповідно до укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” договору №2230/1234-2012 від 28.12.2012 та виставлених листів-вимог Філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниці» від 10.01.2017 року №ЦТЛ-19/31 та №ЦТЛ-19/32, у яких зазначалось про необхідність забезпечення в необхідному розмірі наявність коштів на особовому рахунку по вищевказаному договору.

Разом з цим, у листі № ЦТЛ-19/1432 від 14.08.2017 філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» останнім підтверджено, що згідно платіжних доручень № 106 від 17.01.2017р. та № 152 від 23.01.2017р. здійснено перерахування коштів саме за затримку вагонів № 6523583о та № 32261802.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 117 841,63 грн. збитків, заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об’єднанням “Парпан і партнери” був укладений договір про надання правничої допомоги № 07/05/18, за умовами якого адвокатське об’єднання зобов'язалося надати правову допомогу та представляти інтереси в суді, гонорар за виконання якої становить 10 000,00 грн.

Позивач сплатив на користь Адвокатського об’єднання грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 1224 від 08.05.2018.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, визнаються судом обґрунтованими та доведеними.

Поряд з цим, суд приймає до уваги наявну у матеріалах справи заяву відповідача про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва № 914/1221/17 від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частини 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 9 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, 26.10.2018 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року по справі № 914/1221/17 було видано наказ про стягнення із Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до повідомлення Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області №07.2.-08/117-4131 від 27.12.2018 вбачається, що згідно меморіального ордеру №162176347 від 22.12.2018 було здійснено безспірне списання суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" на підставі наказу Господарського суду міста Києва №914/1221/17 від 26.10.2018.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України у справі № 13-рп/2011 від 02.11.2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Враховуючи, що станом на момент розгляду спору, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн були стягнуті на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року по справі № 914/1221/17, суд не вбачає підстав у їх повторному стягненні при даному розгляді справи та вирішенні питання про поворот виконання рішення в цій частині, з огляду на подану Закарпатською митницею ДФС заяву №100/24/07-70-10 від 12.02.2019.

Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України “Про судовий збір” судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями відповідачів, судовий збір за подання такого позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України “Про судовий збір” не справляється.

Керуючись ст.ст. 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Державного підприємства “Бродівське лісове господарство” (80602, Львівська обл., Бродівський район, місто Броди, вул. Низька, будинок 15, ідентифікаційний код 00992444) збитки у розмірі 117 841 (сто сімнадцять вісімсот сорок одну) грн. 63 коп., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Собранецька, будинок 20, ідентифікаційний код 39515893).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В задоволенні заяви про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва № 914/1221/17 від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.04.2019

Суддя                     Л. Г. Пукшин