ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

03 квітня 2019 року Справа № 926/2553/18

Суддя Т.І. Ковальчук, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 926/2553/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросад-2005", с. Шебутинці Сокирянського району Чернівецької області,

до фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича, м. Сокиряни Чернівецької області,

про стягнення грошових коштів у сумі 153706,43 грн.,

за участю

секретаря судового засідання Боднарчука В.В.,

представників сторін:

позивача - Сапожнік С.В., адвокат, ордер серія ЧЦ № 16355 від 01.02.2019 р.,

відповідача - не з'явився,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросад-2005" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича про стягнення грошових коштів у сумі 153706,43 грн., у тому числі 98000,00 грн. основного боргу, 4913,00 грн. інфляційних збитків, 784,11 грн. 3% річних, 9409,32 грн. пені та 40600,00 грн. штрафу за невиконання зобов'язань за договором поставки № 13/08-2018АС від 13.08.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з умовами договору поставки № 13/08-2018АС від 13.08.2018 р. відповідач зобов'язався виготовити і поставити позивачеві дерев'яні євроконтейнери для зберігання яблук, для чого отримав від позивача передоплату в розмірі 203000,00 грн., однак прострочив поставку товару більш як на 10 днів, у зв'язку з чим згідно з умовами договору позивач відмовився від поставки і висунув вимогу відповідачеві про повернення коштів передоплати. Відповідач, указано в позовній заяві, повернув лише частину передоплати в сумі 105000,00 грн., зобов'язання з поставки товару не виконав, у зв'язку з чим повинен відшкодувати позивачеві решту боргу з передоплати та сплатити пеню, штраф і компенсаційні платежі в заявлених сумах.

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 05.02.2019 р. за участю представників сторін, позивача зобов'язано надати додаткові письмові пояснення, відповідача - відзив на позов, докази на його підтвердження, докази надіслання відзиву позивачеві.

05.02.2019 р. від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалою від 05.02.2019 р. підготовче засідання відкладено на 28.02.2019 р. у зв'язку з неявкою відповідача та не поданням відзиву на позов.

У підготовче засідання 28.02.2019 р. відповідач повторно не з'явився без повідомлення причин неявки, відзиву на позов не надіслав.

Ухвалою від 28.02.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 07 березня 2019 року за участю представників сторін.

У судове засідання 07.03.2019 р. ФОП Кучінік В.А. не з'явився без повідомлення причин неявки, на вказану дату в матеріалах справи були відсутні докази вручення відповідачеві ухвали від 28.02.2019 р., тому ухвалою від 07.03.2019 р. розгляд справи по суті відкладено на 03.04.2019 р.

У судове засідання 03.04.2019 р. відповідач ФОП Кучінік В.А. не з'явився, не повідомив причини неявки на виклик суду. Належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду справи в засіданні 03.04.2019 р. наявні в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд у відповідності до частини 9 статті 165, частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами без участі відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2019 р. пояснив, що в зв'язку з не поставкою відповідачем товару в установлений строк позивач згідно з умовами договору відмовився від поставки і направив відповідачеві вимогу про повернення передоплати, однак відповідач частину коштів у сумі 98000,00 грн. не повернув, в зв'язку з чим повинен сплатити інфляційні і 3% річних за користування чужими коштами, а також пеню і штраф за невиконання умов договору поставки.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

13.08.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросад-2005" (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Кучініком Володимиром Анатолійовичем (Постачальник) було укладено договір поставки № 13/08-2018АС (а.с. 48-51).

15.08.2018 р. сторони уклали до вказаного договору поставки додаткову угоду № 1 АС (а.с. 86).

Згідно з договором поставки № 13/08-2018АС від 13.08.2018 р. у редакції додаткової угоди № 1 АС від 15.08.2018 р. (далі разом - Договір поставки) сторони домовилися про наступне:

- Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю дерев'яний євроконтейнер для зберігання яблук розмірами 1200х1000х800 (мм) в напівзібраному вигляді в комплекті з метизами в кількості 700 штук вартістю 580,00 грн. без ПДВ за 1 контейнер (пункти 1.1, 2.1, 2.2, 3.1);

- товар має бути переданий Постачальником Покупцю протягом 10 банківських днів після отримання авансового платежу (у разі авансування), але в будь-якому випадку загальна кількість товару згідно пункту 2.2 цього Договору має бути передана не пізніше 05.10.2018 року (пункт 4.1);

- оплата вартості майна здійснюється Покупцем на рахунок Постачальника по факту отримання товару. Сторони погодили здійснення авансових платежів у відповідності до виставлених рахунків Постачальника в сумі, що не перевищує 50% від загальної вартості товару (пункт 5.1);

- строк Договору поставки визначено з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками і до 31 грудня 2018 року (пункти 8.1, 8.2).

Додатками до Договору поставки є узгоджені сторонами Специфікація матеріалу для виготовлення контейнера для фруктів та графік поставки з датою відвантаження партії - 05.10.2018 р. (а.с. 52-54).

Згідно матеріалів справи відповідач виставив позивачеві рахунок-фактуру № 2 від 16.08.2018 р. на передоплату за контейнери на суму 203000,00 грн. (а.с. 87).

Позивач, у свою чергу, платіжним дорученням № 356 від 30.08.2018 р. сплатив на рахунок ФОП Кучініка В.А. 203000,00 грн. за евроконтейнер для зберігання яблук згідно договору № 13/08-2018АС від 13.08.2018 р. за РФ (рахунок-фактура - суд) № 2 від 16.08.2018 р. без ПДВ (а.с. 57).

Як вказано в позовній заяві і пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач станом на 08.10.2018 р. не передав позивачеві евроконтейнери у відповідності до умов Договору поставки, в зв'язку з чим ТОВ "Агросад-2005" надіслав фізичній особі-підприємцю Кучініку В.А. вимогу № 1 про стягнення заборгованості (вих. № 22 від 08.10.2018 р., а.с. 60-61), в якій у зв'язку з порушенням строків поставки вимагав повернути протягом 7-миденного строку з моменту отримання вимоги суму в розмірі 203000,00 грн. на поточний рахунок Товариства.

Платіжними дорученнями від 24.10.2018 р. № 79 та від 31.10.2018 р. № 82 ФОП Кучінік В.А. повернув позивачеві кошти за контейнери в розмірі 55000,00 грн. та 50000,00 грн. відповідно, а всього на суму 105000,00 грн. (а.с. 58-59).

Доказів повернення решти коштів у сумі 98000,00 грн. (203000,00 грн. - 105000,00 грн.) матеріали справи не містять.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві, товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норми статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Нормою 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У ході розгляду справи встановлено, що позивач сплатив відповідачеві передоплату в розмірі 203000,00 грн., натомість, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем зобов'язання за Договором поставки щодо виготовлення і передачі позивачеві у власність дерев'яних евроконтейнерів для зберігання яблук у кількості 700 штук у строк до 05.10.2018 року включно.

Станом на 06.12.2018 року сторонами складено і підписано акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2018 - 06.12.2018 (а.с. 56). Згідно цього акту заборгованість ФОП Кучініка В.А. перед ТОВ "Агросад-2005" складає 98000,00 грн. з повернення передоплати за євроконтейнери.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 98000,00 грн. підтверджені доказами у справі, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Приписами статті 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Пунктом 7.3 Договору поставки передбачено, що в разі порушення Постачальником строків поставки товару він сплачує Покупцю неустойку (пеню) від суми непереданого товару (його партії) за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однак у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 9409,32 грн., нараховану у відповідності до пункту 7.4 Договору поставки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення за період з 06.10.2018 р. по 21.12.2018 р.

Згідно з пунктом 7.4 Договору поставки в разі порушення Покупцем строків оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка (пеня).

Як видно, пунктом 7.4 Договору поставки, на підставі якого позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені, передбачено відповідальність за порушення умов Договору не відповідачем (Постачальником), а позивачем (Покупцем). Відтак, підстави для нарахування відповідачеві пені за порушення зобов'язання з оплати товару відсутні, тому в частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Незважаючи на наявність у Договорі поставки умови про сплату Постачальником пені за порушення строків поставки в аналогічному розмірі, що й відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату товару, суд в силу положень частини 3 статті 46, частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні позовних вимог зв'язаний підставами і предметом позову та не може виходити за межі позовних вимог, а тому не має права самостійно змінити підстави нарахування пені, визначені позивачем у позовній заяві.

Пунктом 7.5 Договору поставки обумовлено, що в разі прострочення поставки повністю або частково з вини Постачальника більше, ніж на 10 календарних днів, Покупець має право відмовитися від поставки товару і вимагати у Постачальника повернення суми передоплати, у разі такої, за товар з урахуванням офіційного індексу інфляції та сплати Постачальником штрафу у розмірі 20% від непоставленого у строк вартості товару.

Судом установлено невиконання відповідачем зобов'язання щодо поставки товару позивачеві у визначений Договором поставки строк - до 05.10.2018 р. включно, а тому є обгрунтованими і підлягають задоволенню вимоги ТОВ "Агросад-2005" про стягнення з ФОП Кучініка В.А. штрафу в сумі 40600,00 грн., нарахованого виходячи зі ставки 20% від вартості непоставленого товару, щодо якого позивачем здійснено передоплату в розмірі 203000,00 грн. (203000,00 грн. х 20%).

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 4913,00 грн. інфляційних збитків за період з 06.10.2018 р. по 21.12.2018 р. та 784,11 грн. 3% річних суму за період з 06.10.2018 р. по 21.12.2018 року.

У відповідності до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних (або ж іншого розміру процентів встановленого договором) не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних (або ж іншого розміру процентів, встановленого договором) входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання перед кредитором.

Враховуючи наведені норми права, суд зазначає, що вимагати поставити товар або повернути передоплату у випадку порушення строків поставки є правом покупця. Отже, прострочка з повернення авансу (передоплати) виникає з моменту пред'явлення такої вимоги від покупця. До цього моменту у постачальника існує зобов'язання лише поставки товару. Право на застосування до суми заборгованості індексу інфляції та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України, виникає лише тоді, коли у постачальника (продавця) зобов'язання з поставки товару перетворюється в зобов'язання з повернення передоплати, а це відбувається у даному випадку за вимогою покупця.

Така вимога була пред'явлена позивачем відповідачеві на підставі пункту 7.5 Договору поставки, яким, окрім іншого, передбачено право позивача вимагати від відповідача повернення суми передоплати з врахуванням офіційного індексу інфляції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та від 20.11.2018 року у справі № 904/312/18.

Разом з тим, суд, перевіряючи обгрунтованість нарахованих позивачем сум інфляційних втрат і 3% річних, встановив, що позивачем невірно визначено дату початку періоду, з якого повинні здійснюватися такі нарахування.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставки товар має бути переданий відповідачем позивачеві не пізніше 05.10.2018 року.

Отже, прострочення виконання вказаного зобов'язання з поставки настає з 06.10.2018 р.

У разі, якщо період прострочення поставки з вини постачальника (відповідача) триває більше ніж 10 календарних днів, покупець (позивач) має право відмовити від поставки товару і вимагати повернення передоплати (пункт 7.5).

Таким чином, позивач набуває права відмовитися від договору після спливу вказаного строку, а саме починаючи з 17 жовтня 2018 року (оскільки останній 10-й день припадає на неробочий день - 15.10.2018 р. та, відповідно, переноситься на перший наступний робочий день 16.10.2018 р., ст.ст. 252-254 ЦК України).

Однак, позивач указаної умови не дотримався і відмовився від поставки раніше - 8 жовтня 2018 року.

Згідно матеріалів справи вимога позивача № 1 (вих. № 22 від 08.10.2018 р., а.с. 60-61), отримана відповідачем 12.10.2018 року, однак з огляду на положення пункту 7.5 Договору поставки викладена у ній вимога про повернення передоплати у зв'язку з відмовою від поставки набрала сили з 17.10.2018 р.

Саме від вказаної дати впродовж 7 днів відповідач повинен був повернути позивачеві передоплату з врахуванням інфляційних втрат, відтак, період прострочення відповідачем виконання цього зобов'язання, яке виникло замість зобов'язання поставити товар, починається з 25 жовтня 2018 року, а не з 06 жовтня 2018 року, як визначив позивач.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 25.10.2018 р. по 21.12.2018 р., суд встановив, що такі становитимуть 483,78 грн., а не 784,11 грн., як нарахував позивач (розрахунок суду, а.с. 99).

Інфляційні втрати відповідно до роз'яснень, наведених у пунктах 3.1-3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", нараховуються починаючи з місяця, наступного за місяцем, коли зобов'язання підлягало виконанню, тому інфляційні збитки належить нараховувати починаючи з 01.11.2018 року, а не з 06.10.2018 р., як це зробив позивач.

Згідно з розрахунком суду втрати від інфляції за період з 01.11.2018 р. по 21.12.2018 р. складають 1372,00 грн. проти 4913,00 грн., заявлених позивачем (а.с. 99).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Встановивши обставини справи та оцінивши за правилами статті 86 ГПК України зібрані у справі докази, за результатами розгляду спору в судовому засіданні суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення 98000,00 грн. основного боргу з передоплати за товар, 1372,00 грн. інфляційних збитків, 483,78 грн. 3% річних та 40600,00 грн. 20% штрафу. В частині вимог про стягнення пені в сумі 9409,32 грн., 3541,00 грн. інфляційних втрат та 300,33 грн. 3% річних у позові належить відмовити за безпідставністю.

Відповідно до статті 129 ГПК України відшкодування витрат зі сплати судового збору покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог (розрахунок суду а.с. 99). Заяви про розподіл витрат на правову допомогу у справі не подавалося.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 20, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросад-2005" (60211, Чернівецька область, Сокирянський район, с. Шебутинці, вул. Грушевського, 38-а, ) 98000,00 грн. коштів передоплати, 1372,00 грн. інфляційних збитків, 483,78 грн. 3% річних, 40600,00 грн. 20% штрафу та 2106,84 грн. судового збору.

3. В частині вимог про стягнення 3541,00 грн. інфляційних втрат, 300,33 грн. 3% річних і 9409,32 грн. пені у позові відмовити.

4. Судовий збір у сумі 198,76 грн. залишити за позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросад-2005".

З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

У судовому засіданні 03.04.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 08 квітня 2019 року.

Суддя Т.І. Ковальчук