РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019Справа № 910/16751/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

за позовом Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (84301, Донецька обл., місто Краматорськ, ВУЛИЦЯ СОЦІАЛІСТИЧНА, будинок 67, квартира 88)
до за участю проФонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61024, м. Харків, майдан Театральний, 1 зобов'язання вчинити дії

Представники:

від Позивача: Кушніренко А.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Левадний Р.С. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи: Левадний Р.С. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Підприємство «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (надалі також - «Відповідач») про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов'язання Фонду державного майна України виключити з Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомості, щодо майна, яке входить до складу Дитячого оздоровчого табору "Голубок", а саме: Ч-Ігрова4.ААБАЛК720,Я-4Альтанки,4ААБАЛК7201Майданчик4.ААБАЛК728: 8-Вимощення4.ААБАЛК720; 22-Баскетбольне поле 4.ААБАЛК720; 24-Футбольне поле 4.ААБАЛК720; 3-1Душова4.ААБАЛК722; ССклад4.ААБАЛК723; Н-1Клуб4.ААБАЛК724;3-Басейн4.ААБАЛК724;4-Танцювальний майданчик .ААБАЛК724;23-Спортивний майданчик 4.ААБАЛК724;М, М1 Вбиральня4.ААБАЛК727; Х-Навіс4.ААБАЛК728; Ю-2-Спальнийкорпус4.ААБАЛК729; Б-1Спальнийкорпус4.ААВАБД48Ю; В-2-Спальний корпус 4.ААВАБД4811; ГПрохідна4.ААВАБД4812; Е-1-Спальний корпус 4.ААВАБД4813; Ф-1-Електрощитова 4.ААВАБД4816;5-фонтан4.ААВАБД4817;6-Колодязь4.ААВАБД4818; 10-12 Огорожа4.ААВАБД4819; 13-20 Ворота4.ААВАБД4820.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 року у задоволенні заяви Підприємства "ВЛАДІСЛАВА" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 року відкрито провадження у справі №910/16751/18, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2019 року. Крім того, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

09.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 09.01.2019 року з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено строк для подання відзиву, долучено відзив Відповідача до матеріалів справи, надано Позивачу строк до 5 днів з 09.01.2019 року для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 28.01.2019 року.

16.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання 28.01.2019 року з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Третій особі строк до 7 днів з 28.01.2019 року для надання письмових пояснень по суті позовних вимог та з урахуванням відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13.02.2019 року.

04.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог.

07.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли відповідь на пояснення Третьої особи.

13.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

В судове засідання 13.02.2019 року з'явились представники сторін. Представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про витребування доказів, відкладено підготовче судове засідання на 28.02.2019 року.

28.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

28.02.2019 року підготовче судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

01.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 року підготовче засідання призначено на 18.03.2019 року.

В судове засідання 18.03.2019 року з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 20.03.2019 року.

20.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 20.03.2019 року з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, зобов'язано Відповідача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо письмових пояснень, підписаних заступником Голови Фонду Є. Асташевим, попереджено Відповідача про відповідальність за невиконання вимог ухвали суду, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 27.03.2019 року.

В судове засідання 27.03.2019 року з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.04.2019 року.

27.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

27.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення.

29.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 03 квітня 2019 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Третьої особи надав усні пояснення.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 03 квітня 2019 року на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

27.05.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (Орендодавець) та Підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (Орендар) було укладено Договір оренди №952/2002, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно - цілісний майновий комплекс дитячий оздоровчий табір «Голубок», яке розміщене за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногорськ, склад і вартість якого визначено відповідно до наведених у додатках 1,2,3 акта оцінки, протоколу інвентаризації та передавального балансу Підприємства, складеного станом на 01.05.2002р. і становить 984053,26 грн., у тому числі основні фонди за залишковою вартістю 984053,26 грн. (т.1 а.с.42-47)

Відповідно до п.10.1 Договору його укладено строком на 5 років, що діє з 27.05.2002 р. до 27.05.2007 р.

На виконання умов Договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв державне майно - цілісний майновий комплекс дитячий оздоровчий табір «Голубок», вартістю 984053 грн. 26 коп., із нього основні засоби - 984053 грн. 26 коп., що підтверджується Актом приймання - передачі. (т.1 а.с.45)

Договором №1 від 08.02.2007 року до Договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 року Сторони внесли зміни до п.п.3.1, 3.2, 3.5 Договору, а також п.10.1: «Цей Договір діє з 27.05.2002 р. до 27.05.2017 р.» (т.1 а.с.49)

27.05.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (Орендодавець) та Підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (Орендар) було укладено Договір відповідального зберігання, що є Додатком №4 до оренди №952/2002 від 27.05.2002 року, відповідно до умов якого Підприємство «Владислава» BOI «COIУ» приймає на себе обов'язки по відповідальному зберіганню державного майна, що визначене в розділі 2 цього Договору, переданого йому Регіональним відділенням, та поверненню цього майна цілим та непошкодженим. (т.1 а.с.48)

Згідно з п.2 Договору Регіональне відділення передає на зберігання підприємству «Владислава» ВОІ «COIУ» державне майно-цілісний майновий комплекс дитячий оздоровчий табір «Голубок»Донецька обл. м.Слов'яногорськ, склад і вартість якого визначено відповідно до наведених у Додатку №3 акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації передавального балансу, складеного станом на 01.05.2002 p., вартість якого становить 984053,26грн., у тому числі: основні фонди за балансовою вартістю: 1458300,00 грн., за залишковою вартістю 9840.53,26 грн.

15.05.2002 року комісією складено Інвентаризаційні описи основних засобів, які передаються в оренду, а також тих, що не придатні до експлуатації. (т.1 а.с.52-54)

Листами №184/025 від 13.07.2017 р., №186/025 від 13.07.2017 р. Позивач просив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області внести зміни та корегування до інвентарної справи №543. (т.1 а.с.85-86)

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №00302 від 26.04.2018 року прийнято рішення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29. (т.1 а.с.32)

У газеті «Відомості приватизації» №35-36 (1159-1160) від 02.05.2018 року розміщено оголошення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29. (т.1 а.с.33-34)

18.09.2018 року за Фондом державного майна України зареєстровано право власності на дитячий оздоровчий табір «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (т.1 а.с.40-41)

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області листом №11-10-04824 від 16.10.2018 року з метою проведення інвентаризації просило Позивача подати кандидатури представників Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України», інформацію про балансову вартість активів ЄМК ДОТ «Голубок». (т.1 а.с.38-39)

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.07.2018 року, за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Підприємства Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та до Закритого акціонерного товариства Донмашбуд, м.Краматорськ Донецької області про визнання недійсним договору №78/2002 від 07.05.2002р. про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, вул.І.Мазепи (Островського), буд.29, укладеного між Підприємством Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та Закритим акціонерним товариством Донмашбуд, рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. у справі №905/2567/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області відмовлено. (т.1 а.с.90-104)

Листами №357/027 від 25.10.2018 року, №688/027 від 29.11.2018 року Позивач просив Відповідача виключити з Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомостей щодо майна, що входить до складу дитячого оздоровчого табору «Голубок», що підтверджується копіями описів вкладення у цінні листи від 29.10.2018 р., 30.11.2018 р., накладної, рекомендованого повідомлення про вручення 04.12.2018 р. (т.1 а.с.105-111)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що ДОТ «Голубок» з 2002 року перебуває на балансі Позивача, станом на дату виникнення спірних правовідносин майно, яке входить до ДОТ «Голубок» перебуває досі на утриманні Позивача загальною кількістю 44 одиниці з них : нерухоме майно (будівлі та споруди) 18 одиниць, промислові машини, устаткування, інше 26 одиниць. Будь - які елементи благоустрою, малих архітектурних форм, басейнів, заборів. огорож, інших споруд, будівель у тому числі тимчасових , некапітальних на момент укладання Договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 p. та з 27.05.2002 - 27.05.2017 p. Третьою особою на баланс або на відповідальне зберігання не передавалось. Як зазначає Позивач, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що серед складових частин об'єкта ДОТ «Голубок» включено майно, що належить Позивачу та входить до структурного підрозділу єдиного майнового комплексу «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Голубок» на праві приватної власності. Вказане майно не є державним, оскільки воно не входило до складу майна ЗАТ «Донмашбуд», як таке, що не увійшло до статутного фонду у 1997 році та було передано у державну власність, бо воно було введено в експлуатацію протягом 2003-2014 років. Таким чином, вказаною реєстраційною дією фактично позбавлено Позивача права власності на нерухоме та рухоме майно. За таких підстав, просить суд зобов'язати Фонд державного майна України виключити з Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомості, щодо майна, яке входить до складу Дитячого оздоровчого табору "Голубок", а саме: Ч-Ігрова4.ААБАЛК720,Я-4Альтанки,4ААБАЛК7201Майданчик4.ААБАЛК728: 8-Вимощення4.ААБАЛК720;22-Баскетбольне поле 4.ААБАЛК720;24-Футбольне поле 4.ААБАЛК720; 3-1Душова4.ААБАЛК722; ССклад4.ААБАЛК723; Н-1Клуб4.ААБАЛК724;3-Басейн4.ААБАЛК724;4-Танцювальний майданчик .ААБАЛК724;23-Спортивний майданчик 4.ААБАЛК724;М, М1Вбиральня4.ААБАЛК727;Х-Навіс4.ААБАЛК728;Ю-2-Спальнийкорпус4.ААБАЛК729; Б-1Спальнийкорпус4.ААВАБД48Ю; В-2-Спальний корпус 4.ААВАБД4811; ГПрохідна4.ААВАБД4812; Е-1-Спальний корпус 4.ААВАБД4813; Ф-1-Електрощитова 4.ААВАБД4816;5-фонтан4.ААВАБД4817;6-Колодязь4.ААВАБД4818; 10-12 Огорожа4.ААВАБД4819; 13-20 Ворота4.ААВАБД4820.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що дії Фонду залежали від дій суб'єктів управління, забезпечення функцій управління покладено на третю особу, зміна інформації, розміщеної та/або наданої органами уповноваженими управляти об'єктами державної власності, здійснюється не шляхом її скасування, а наданням такої інформації щодо об'єктів державної власності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №00302 від 26.04.2018 року прийнято рішення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29. (т.1 а.с.32)

У газеті «Відомості приватизації» №35-36 (1159-1160) від 02.05.2018 року розміщено оголошення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29. (т.1 а.с.33-34)

18.09.2018 року за Фондом державного майна України зареєстровано право власності на дитячий оздоровчий табір «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (т.1 а.с.40-41)

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду державного майна України належать управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України забезпечує відповідно до Закону України "Про управління об'єктами державної власності" формування і ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності, є його розпорядником.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 3 Закону визначено, що об'єктами управління державної власності є:

майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління;

майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям;

майно, яке передане державним господарським об'єднанням;

корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави);

державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України;

державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію;

державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій;

державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук;

безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Фонд державного майна України відповідно до законодавства щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна здійснює в межах, визначених законодавством, формування і ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності; виступає розпорядником Єдиного реєстру об'єктів державної власності (п.п. д, е ч.2 ст. 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»)

У відповідності до Положення Про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678 регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

У п.п.4.2, 4.5 Положення визначено, що основними завданнями регіонального відділення є управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду; Здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом виступає відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» приймає рішення про подальше використання державного майна (крім матеріальних носіїв секретної інформації), що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації; організовує та здійснює контроль за утриманням, зберіганням і використанням державного майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації. (п.5.1 Положення)

Забезпечує відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» формування та ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності, які перебувають в управлінні регіонального відділення Фонду. (п. 5.11 Положення)

Відповідно до п.1 Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. N 467, Єдиний реєстр об'єктів державної власності (далі - Реєстр) автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі).

Згідно з п.2. Положення реєстр формується Фондом державного майна за участю Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету та інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, шляхом об'єднання на єдиних методологічних засадах інформаційних систем з метою:

ведення обліку об'єктів державної власності;

створення умов для оптимізації кількості підприємств державного сектору економіки, використання об'єктів державної власності;

проведення моніторингу структурних змін у державному секторі економіки;

здійснення контролю за ефективним використанням об'єктів державної власності;

забезпечення реалізації управлінських рішень, відкритості та прозорості інформування у державному секторі економіки.

Пунктом 3 Положення визначено, що розпорядником Реєстру є Фонд державного майна, який: затверджує порядок та умови користування Реєстром; розробляє організаційні та методологічні принципи його ведення; здійснює контроль за повнотою даних, які вносяться до реєстру; розробляє і вдосконалює технології та програмні засоби формування Реєстру; надає інформаційно-довідкові послуги користувачам Реєстру.

До Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів. (п.6 Положення)

Згідно з п.7 Положення реєстр складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Адресно-довідкова частина містить ідентифікаційний код та повне найменування підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів, відомості про їх місцезнаходження, вид діяльності, організаційну форму господарювання, належність до сфери управління органу, уповноваженого управляти об'єктами державної власності, державну реєстрацію (перереєстрацію). Адресно-довідкова частина формується на базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Інформаційна частина формується Фондом державного майна на підставі даних органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету. Інформаційна частина містить відомості про засновників підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та про балансоутримувачів, стан приватизації (корпоратизації), монопольне становище, стратегічне значення, фінансові (бухгалтерські) та статистичні показники, відомості про філії, відділення, представництва та інші відокремлені підрозділи, розмір корпоративних прав держави, розмір земельних ділянок та площу забудови для об'єктів нерухомого майна, тип, найменування та вартість цього майна тощо.

Відповідно до п.8 Положення накопичення, аналіз, поповнення, зберігання і захист даних Реєстру та контроль за достовірністю і доступом до них здійснюється Фондом державного майна.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України саме до повноважень Фонду державного майна України належить формування і ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності, а також здійснення контролю за даними реєстру, тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в цій частині.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що ДОТ «Голубок» з 2002 року перебуває на балансі Позивача, станом на дату виникнення спірних правовідносин майно, яке входить до ДОТ «Голубок» перебуває досі на утриманні Позивача загальною кількістю 44 одиниці з них: нерухоме майно (будівлі та споруди) 18 одиниць, промислові машини, устаткування, інше 26 одиниць. Будь - які елементи благоустрою, малих архітектурних форм, басейнів, заборів. огорож, інших споруд, будівель у тому числі тимчасових , некапітальних на момент укладання Договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 p. та з 27.05.2002 - 27.05.2017 p. Третьою особою на баланс або на відповідальне зберігання не передавалось. Як зазначає Позивач, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що серед складових частин об'єкта ДОТ «Голубок» включено майно, що належить Позивачу та входить до структурного підрозділу єдиного майнового комплексу «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Голубок» на праві приватної власності. Вказане майно не є державним, оскільки воно не входило до складу майна ЗАТ «Донмашбуд», як таке, що не увійшло до статутного фонду у 1997 році та було передано у державну власність, бо воно було введено в експлуатацію протягом 2003-2014 років. Таким чином, вказаною реєстраційною дією фактично позбавлено Позивача права власності на нерухоме та рухоме майно

На підтвердження належності Позивачу на праві приватної власності майна, яке входить до складу Дитячого оздоровчого табору "Голубок", а саме: Ч-Ігрова 4.ААБАЛК720, Я-4Альтанки, 4ААБАЛК7201 Майданчик4.ААБАЛК728: 8-Вимощення 4.ААБАЛК720; 22-Баскетбольне поле 4.ААБАЛК720; 24-Футбольне поле 4.ААБАЛК720; 3-1 Душова4.ААБАЛК722; ССклад4.ААБАЛК723; Н-1 Клуб4.ААБАЛК724; 3-Басейн 4.ААБАЛК724; 4-Танцювальний майданчик .ААБАЛК724; 23-Спортивний майданчик 4.ААБАЛК724; М, М1Вбиральня4.ААБАЛК727; Х-Навіс4.ААБАЛК728; Ю-2-Спальнийкорпус4.ААБАЛК729; Б-1 Спальнийкорпус4.ААВАБД48Ю; В-2-Спальний корпус 4.ААВАБД4811; Г Прохідна4.ААВАБД4812; Е-1-Спальний корпус 4.ААВАБД4813; Ф-1-Електрощитова 4.ААВАБД4816; 5-фонтан 4.ААВАБД4817; 6-Колодязь4.ААВАБД4818; 10-12 Огорожа4.ААВАБД4819; 13-20 Ворота4.ААВАБД4820, останній посилається на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17.

Так, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.07.2018 року, за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Підприємства Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та до Закритого акціонерного товариства Донмашбуд, м.Краматорськ Донецької області про визнання недійсним договору №78/2002 від 07.05.2002р. про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, вул.І.Мазепи (Островського), буд.29, укладеного між Підприємством Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та Закритим акціонерним товариством Донмашбуд, рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. у справі №905/2567/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області відмовлено. (т.1 а.с.90-104)

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що 07.05.2002 року між Закритим акціонерним товариством Донмашбуд (далі сторона, що передає; сторона-1) та Підприємством Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України (далі сторона-2), керуючись Законом України від 16.09.1997р. №531/97-ВР Про благодійність та благодійні організації, укладено Договір №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд).

За умовами п.1.1 сторона-1 зобов'язується безоплатно в цілях благодійності передати у власність стороні-2, а сторона-2 прийняти в свою власність нерухоме майно (будівлі та споруди), що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Словяногірськ, ДОТ Голубок.

Відповідно до п.2.1 договору право власності у сторони-2 на нерухоме майно, зазначене в п.1.1 договору, виникає з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі нерухомого майна.

Пунктом 2.2 передбачено, що сторона-1 гарантує, що майно, яке передається, належить йому на праві власності. На момент передачі стороні-2 майно нікому не продано, не подаровано, не закладено під податкову заставу, у спорі і під забороною (арештом) не перебуває, а також права відносно нього у третіх осіб (у тому числі за договором найму) як у межах, так і за межами України, відсутні.

Як вбачається з акту №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002р., підписаного обома сторонами без зауважень, що є додатком №1 до договору №78/2002 від 07.05.2002р., відповідач-2 передав, а відповідач-1 прийняв будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Словяногірськ у тому стані, в якому об'єкти є на день підписання цього акту, у тому числі:

-Адміністративна будівля, інвентарний номер 3008, в аварійному стані, що потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Господарська будівля, інвентарний номер 0128, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Душова літня для робітників, інвентарний номер 2087, цегляна окремо стояча будівля, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Спальний корпус для робітників, інвентарний номер 3002, потребує капітального ремонту;

-Вбиральня для робітників, інвентарний номер 1188, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Склад для уборочного інвентаря, інвентарний номер 3001, потребує ремонту крівлі;

- Металева споруда водонапірної башти, інвентарний номер 2098, не введено в експлуатацію;

-Будівля для обслуговування водонапірної башти, інвентарний номер 2058, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Електрощитова недобудована, інвентарний номер 2087, не введено в експлуатацію (недобудова).

У пункті 2 акту приймання-передачі зазначено, що сторона-2 прийняла від сторони-1 документи, що стосуються об'єкта нерухомості: відомості технічних характеристик, технічний паспорт, акт про приймання-передачу основних засобів.

Згідно зі ст.128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Статтею 243 ЦК Української РСР було унормовано, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу (ст.244 ЦК УРСР).

За приписами ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до Плану приватизації державного майна Орендного будівельно-монтажного тресту Донмашбуд від 22.07.1994р. (далі План приватизації), Орендний будівельно-монтажний трест Донмашбуд є цілісним майновим комплексом, до складу якого входив, зокрема, піонерський табір в місті Словяногірськ.

У розділі Порядок і умови використання об'єктів соціально-побутового призначення Плану приватизації зазначено, що об'єкти соціально-побутового призначення, зокрема, піонерський табір Голубок, м.Словяногірськ, залишковою вартістю 485154 тис.крб., виключені з вартості майна, що викуповується, і залишаються на балансі підприємства до виходу законодавчих актів по їх приватизації. Згідно з даними Плану приватизації про межі, розмір та місцезнаходження земельних ділянок підприємства, піонерський табір Голубок знаходиться у місті Словяногірську на земельній ділянці площею 2,94 га триповерхова цегляна будівля, що межує з піонерським табором та лісом.

Також, відповідно до розділу VI Плану приватизації майна Орендного будівельно-монтажного тресту Донмашбуд, до статутного фонду не включаються, серед іншого, об'єкти соціально-побутового призначення, не підлягають приватизації і використовуються за призначенням.

Матеріали справи містять відомість розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних засобів станом на 01.07.1994 по ЖБП треста ДМС, у якій визначені об'єкти невиробничих будівель, у тому числі, піонерський табір залишковою вартістю 357.355.179 крб., до складу якого увійшли:

-Пральня, інвентарний №0092, введена в експлуатацію в 1950р., залишковою вартістю 1.177.670 крб.;

-Медпункт, інвентарний №0095, введений в експлуатацію в 1963р., залишковою вартістю 6.080.963 крб.;

-Вбиральня, інвентарний №0097, введена в експлуатацію в 1966р., залишковою вартістю 219.798 крб.;

-Склад продуктовий, інвентарний №0098, введений в експлуатацію в 1971р., залишковою вартістю 2.892.074 крб.;

-Склад 2 поверх., інвентарний №2455, введений в експлуатацію в 1986р., залишковою вартістю 5.571.736 крб.;

-Битовка, інвентарний номер №3814, введена в експлуатацію в 1986р., залишковою вартістю 282.717 крб.;

-Кінобудка, без інвентарного номеру, введена в експлуатацію в 1988р., залишковою вартістю 273.203 крб.;

-Спальний корпус, інвентарний номер №4011, введений в експлуатацію в 1990р., залишковою вартістю 260.167.228 крб.;

-Їдальня, інвентарний №4012, введена в експлуатацію в 1990р., залишкова вартість 65.017.111 крб.;

-Вбиральня, інвентарний №4013, введена в експлуатацію в 1990р., залишкова вартість 15.672.679 крб.

На підставі аналізу зазначених документів, а також матеріалів справи в їх сукупності, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Цілісний майновий комплекс Дитячий оздоровчий табір Голубок до статутного капіталу Закритого акціонерного товариства Донмашбуд не увійшов, відповідач-2 права власності на цей об'єкт не отримав, але Цілісний майновий комплекс Дитячий оздоровчий табір Голубок обліковувався на балансі Закритого акціонерного товариства Донмашбуд до 01.07.2002р. При цьому господарським судом Донецької області доречно зазначено, що об'єкти соціально-побутового призначення Орендного будівельно-монтажного тресту Донмашбуд, до складу яких входить й піонерський табір Голубок, що знаходиться у місті Словяногірську на земельній ділянці площею 2,94га зі всіма об'єктами, розташованими на цій земельній ділянці (Цілісний майновий комплекс дитячий оздоровчий табір Голубок), не підлягали викупу в межах процедури приватизації, отже, залишились у власності держави.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що шляхом співставлення об'єктів невиробничих будівель, які входять до складу піонерського табору, зазначених у відомості розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних засобів станом на 01.07.1994р. по ЖБП треста ДМС (т.1, а.с.47), та будівель і споруд, переданих за актом №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002р. до договору №78/2002 від 07.05.2002р. (т.1, а.с.32), характеристики яких також визначені у інвентаризаційному списку №1 нерухомого майна (будівель та споруд) (т.2, а.с.81), неможливо встановити їх ідентичність чи будь-яке співпадіння за кількістю, назвами чи датами введення в експлуатацію. При цьому судова колегія враховує пояснення відповідача-1, надані в судовому засіданні, щодо зміни відповідачем-1 інвентарних номерів спірних об'єктів. Отже, у переліку об'єктів, що входять до складу Цілісного майнового комплексу Дитячий оздоровчий табір Голубок, яке під час приватизації не увійшло до статутного фонду Закритого акціонерного товариства Донмашбуд як правонаступника Орендного будівельно-монтажного тресту Донмашбуд, не значиться майно, яке є предметом оспорюваного договору.

Крім того, Донецьким апеляційним господарським судом у судовому засіданні 24.04.2018р. досліджено схематичний план земельної ділянки за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, вул.І.Мазепи (Островського), буд.29 (т.1, а.с.55). Як пояснив представник відповідача-1 та не спростував представник позивача, частина відображених на схемі будівель та споруд (у кількості дев'ять штук) була передана Підприємству Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України за договором №78/2002 від 07.05.2002р. про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд, а частина будівель та споруд (у кількості вісімнадцять штук) за договором оренди №952/2002 від 27.05.2002р.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі №905/2567/17 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт неспівпадіння за кількістю, назвами чи датами введення в експлуатацію об'єктів, які входять до складу піонерського табору, зазначених у відомості розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних засобів станом на 01.07.1994р. по ЖБП треста ДМС, та будівель і споруд, переданих за актом №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002р. до Договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002р., а також факт того, що до статутного фонду Закритого акціонерного товариства Донмашбуд, як правонаступника Орендного будівельно-монтажного тресту Донмашбуд, не увійшло майно, яке є предметом Договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002р., та факт того, що частина відображених на схемі будівель та споруд (у кількості дев'ять штук) була передана Підприємству Владіслава Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України за договором №78/2002 від 07.05.2002р. про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд, а частина будівель та споруд (у кількості вісімнадцять штук) за договором оренди №952/2002 від 27.05.2002р., підтверджено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17, яка набрала законної сили.

При цьому, Суд не приймає до уваги доводи Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України», викладені у позовній заяві, що вказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що майно, право власності, яке набуто Позивачем, не входить до складу цілісного майнового комплексу ДОТ «Голубок» та не належить до державної власності, оскільки постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17 не було визнано право власності Позивача на майно, яке входить до складу цілісного майнового комплексу ДОТ «Голубок», а також взагалі не досліджувалось питання права власності Позивача або держави на спірні об'єкти.

Також Суд звертає увагу, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до матеріалів позовної заяви не було додано належним чином завіреної копії Договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002р., на підставі якого, як він зазначає, виникло його право власності на майно, що є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Проте, всупереч вищезазначених вимог чинного законодавства України Підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до матеріалів позовної заяви не було подано всіх доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, договір, відомості технічних характеристик, технічний паспорт, акт про приймання-передачу основних засобів, що є додатками до договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002р.

Суд зазначає, що враховуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17 та приписи ст.128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції станом на момент укладення Договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002р.), яким передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, у Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» виникло право власності на об'єкти, передані за актом №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002р., що є додатком №1 до договору №78/2002 від 07.05.2002р., за адресою: Донецька область, м.Словяногірськ, у тому числі:

-Адміністративна будівля, інвентарний номер 3008, в аварійному стані, що потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Господарська будівля, інвентарний номер 0128, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Душова літня для робітників, інвентарний номер 2087, цегляна окремо стояча будівля, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Спальний корпус для робітників, інвентарний номер 3002, потребує капітального ремонту;

-Вбиральня для робітників, інвентарний номер 1188, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Склад для уборочного інвентаря, інвентарний номер 3001, потребує ремонту крівлі;

- Металева споруда водонапірної башти, інвентарний номер 2098, не введено в експлуатацію;

-Будівля для обслуговування водонапірної башти, інвентарний номер 2058, потребує капітального ремонту (не експлуатується);

-Електрощитова недобудована, інвентарний номер 2087, не введено в експлуатацію (недобудова). Тобто, на 9 об'єктів, які були передані Позивачу за договором №78/2002 від 07.05.2002р. про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем зазначено про належність йому на праві приватної власності на об'єкти, що входять до складу Дитячого оздоровчого табору «Голубок», а саме: ігрову, альтанку, майданчик, вимощення, баскетбольне поле, футбольне поле, душову, склад, клуб, басейн, танцювальний майданчик, спортивний майданчик, вбиральню, навіс, спальний корпус, спальний корпус, спальний корпус, прохідну, спальний корпус, електрощитову, колодязь, огорожу, ворота, загальна кількість яких становить 23 об'єкти. Проте, вказані об'єкти відрізняються від тих, що були передані Підприємству «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» за актом №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002р., що є додатком №1 до договору №78/2002 від 07.05.2002р., за адресою: Донецька область, м.Словяногірськ. Крім того, інвентарні номери за актом відрізняються від інвентарних номерів, які визначені Позивачем у прохальній частині позовної заяви. Таким чином, Суд позбавлений можливості самостійно визначити тотожність вищезазначених об'єктів, що є предметом розгляду у даній справі, та об'єктів, на які Позивач набув права власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Отже, внесення відомостей про об'єкти будівель до Державного реєстру прав, є офіційним визнанням державою права власності Позивача на спірні об'єкти нерухомого майна. При цьому, Судом враховано, що Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року № 157/6445 передбачало державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України з 01.01.2004 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

Судом встановлено, що Підприємство «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» звернулось до суду з адміністративним позовом до Слов'янської міської ради, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № 33970757 від 22 лютого 2017 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, винесеного державним реєстратором Слов'янської міської ради; зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію прав за Підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на нерухоме майно (будівлі і споруди), що знаходяться за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. І. Мазепи (Островського), 29.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у справі № 243/4405/17, з урахуванням додаткової постанови від 21 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради від 22 лютого 2017 року № 33970757 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. І. Мазепи (Островського), 29, за підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України». Зобов'язано відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради Донецької області провести реєстрацію права власності за підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на нерухоме майно (будівлі і споруди), що розташовані за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. І.Мазепи (Островського), 29.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 року у справі №243/4405/17 постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у справі № 243/4405/17 в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради Донецької області провести реєстрацію права власності за підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на нерухоме майно (будівлі і споруди), що розташовані за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. І.Мазепи (Островського), 29 скасовано. Прийнято в цій частині нову постанову. Зобов'язано відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради Донецької області повторно розглянути заяву підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» щодо державної реєстрації права власності за підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на нерухоме майно (будівлі і споруди), що розташовані за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. І.Мазепи (Островського), 29 з урахуванням висновків суду. В іншій частині постанову залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 27.07.2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29.08.2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 року у справі № 243/4405/17. Зупинено виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 року у справі № 243/4405/17 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Вказані постанови адміністративних судів по справі №243/4405/17 розміщені на веб-порталі судової влади України у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, Судом враховано, що на час розгляду даної справи за Підприємством «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» не було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Івана Мазепи, буд. 29.

У відповіді на відзив Позивач також зазначав, що інше майно було збудовано, відновлено за власні кошти Позивача впродовж 2003 - 2018 роки, внесено до карти - схеми до технічного паспорту №879 від 27.09.2017 року за літерами Г - прохідна, Е-1 - спальний корпус, Н-1 - клуб, Х - навіс, Ч - ігрова, Я - альтанка, Я1 - альтанка, Я2 - альтанка, Я3 - альтанка, Я4 - альтанка, 1 - майданчик, 3 - басейн, 4 - танцювальний майданчик, 5 - фонтан, 6 - колодязь, 8 - вимощення, 9 - огорожа, 13 - ворота, 22 - баскетбольне поле, 23 - спортивний майданчик, 24 - футбольне поле, а згідно з п.4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії.

Статтею 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; при цьому до території в розумінні статей 1 та 13 наведеного Закону належать, зокрема, вулиці, проїзди, шляхи, пішохідні доріжки, інші території загального користування.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно з вимогами статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення; розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів"; розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об'єктів благоустрою, зокрема, є малі архітектурні форми.

Згідно з ч.2 ст. 21 Закону мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Статтею 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об'єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об'єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об'єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону. (ч.1 ст. 24 Закону)

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 244 від 21.10.2011 року "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" встановлено відповідний Порядок, згідно з пунктами 1.3., 1.4. якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічними регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту, та повинна мати по зовнішньому контуру площу до 30 м. кв. Відповідно до пунктів 2.1, 2.6, 2.20, 2.21, 2.30, 2.31 вказаного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди, що включає, зокрема, схему розміщення, схему благоустрою, ескізи фасадів, технічні умови щодо інженерного забезпечення; відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Проте, Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що ігрова, склад, клуб, вбиральня, 4 спальні корпуси відносяться до тимчасових споруд, які не мають статусу нерухомого майна, та, відповідно не підлягають реєстрації як об'єкт права. При цьому, Судом встановлено, що відповідно до інвентаризаційних описів від 30.03.2017 року павільйон для дозвілля ВЛ 0130, господарча споруда ВЛ 0132, клуб для дозвілля ВЛ 0131 мають фундамент, а тому згідно з вимогами статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не відносяться до тимчасових споруд. (т.1 а.с.133-139)

Крім того, відповідно до положень статей 186, 187 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Положення, викладені в Аналізі Верховного суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, які можуть бути застосовані за аналогією права і до нежитлових будівель, містять в собі наступні висновки: "Складне також питання щодо можливості визнання права власності на господарсько-побутові будівлі, у тому числі за відсутності на земельній ділянці житлового будинку. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. N 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. N 30)).

При оцінці цих доказів слід врахувати Лист Вищого арбітражного суду від 31.01.2001 № 01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом", а саме: "Арбітражним судам слід також виходити з того, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання".

Згідно з положеннями статей 181, 182 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким чином, визначальною умовою для державної реєстрації прав власності на будь-який об'єкт є визначення його статусу - чи є цей об'єкт нерухомим майном. Якщо об'єкт є рухомим майном, то він не підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні належні, допустимі та достовірні докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження прийняття в експлуатацію в установленому законом порядку об'єктів нерухомого майна або наявності підстав для розміщення тимчасових споруд (паспорт прив'язки тимчасової споруди, схеми розміщення, схеми благоустрою, ескізи фасадів, технічні умови щодо інженерного забезпечення), які були збудовані Позивачем впродовж 2003 - 2018 років, та внесено до карти - схеми до технічного паспорту №879 від 27.09.2017 року за літерами Г - прохідна, Е-1 - спальний корпус, Н-1 - клуб, Х - навіс, Ч - ігрова, Я - альтанка, Я1 - альтанка, Я2 - альтанка, Я3 - альтанка, Я4 - альтанка, 1 - майданчик, 3 - басейн, 4 - танцювальний майданчик, 5 - фонтан, 6 - колодязь, 8 - вимощення, 9 - огорожа, 13 - ворота, 22 - баскетбольне поле, 23 - спортивний майданчик, 24 - футбольне поле.

Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положенням статті 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи права постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Проте, матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що Підприємство «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» є власником або користувачем земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Івана Мазепи, буд. 29, відсутні документи, визначені чинним законодавством України, щодо надання земельної ділянки у користування чи у власність під даними спірними об'єктами. З огляду на викладене, Суд не може дійти однозначного висновку щодо того, чи розповсюджуються норми статті 376 Цивільного кодексу України на об'єкти, збудовані Позивачем у період 2003 - 2018 років, та наявності правових підстав для набуття права власності на вказані об'єкти самочинного будівництва.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що згідно зі ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Аналогічну правову позицію наведено у п.1 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми, в цивільному законодавстві діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, Суд зазначає, що Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження неправомірного набуття Фондом державного майна України права власності на дитячий оздоровчий табір «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29, оскільки вказане не випливає із закону та не встановлено судом. Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2017 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на єдиний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29 (замовником зазначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області), за яким до вказаного майна увійшло майно, що, як зазначає Позивач, належить йому на праві приватної власності. (т.1 а.с.265-270)

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об'єкта, ім'я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об'єкт нерухомого майна, відомості щодо суб'єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Згідно з п.1.2 Інструкції (в редакції станом на момент проведення виготовлення технічного паспорту від 09.06.2017 року) Інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою:

- визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних);

- обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів;

- установлення вартості об'єктів.

Технічна інвентаризація проводиться у таких випадках:

перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту;

перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва;

перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об'єднання або виділення частки завершений будівництвом об'єкт приймався в експлуатацію.

В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

Судом встановлено, що 27.09.2017 року Фізичною особою - підприємцем Амеліною Маргаритою Олександрівною було виготовлено технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди єдиного майнового комплексу структурного підрозділу «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29 (власником зазначено Підприємство «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України»), за яким до вказаного майна увійшло також майно, яке зазначено також у технічному паспорті від 09.06.2017 року. (т.1 а.с.59-61)

Розділом 11 Інструкції (в редакції станом на момент проведення виготовлення технічних паспортів) передбачено, що у разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, суб'єкти господарювання вносять до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення.

Згідно з розділу XI Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) внесення змін до інвентаризаційних справ проводиться зберігачем. Всі виправлення, доповнення в технічних паспортах скріплюються підписом керівника суб'єкта господарювання (для юридичних осіб). За наявності змін у складі, плануванні та технічному стані об'єкта виготовляється новий технічний паспорт.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження внесення відповідних змін та доповнень до технічного паспорту від 09.06.2017 року або технічного паспорту від 27.09.2017 року в установленому законом порядку, а тому приймає до уваги технічний паспорт, виготовлений раніше. Також внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 358 КК України за заявою Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» про внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів при проведенні інвентаризації ЦМК ДОТ «Голубок» у м. Святогірську не є підтвердженням здійснення протиправних дій, оскільки лише за рішенням суду у кримінальному процесі встановлюється наявність чи відсутність такого факту. ( т.1 а.с.88)

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до Фонду державного майна України про зобов'язання вчинити дії є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Підприємства «ВЛАДІСЛАВА» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до Фонду державного майна України про зобов'язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин