УХВАЛА

м. Київ

11.04.2019Справа № 910/4130/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ»

про забезпечення позову

у справі № 910/4130/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ»

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання незаконними дій, визнання недійсним рішення.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконними дій, визнання недійсним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.2019, строк дії Договору продовжений до 04.01.2029, однак, з січня 2019 року відповідач почав здійснювати дії, направлені на передачу частини цілісного майнового комплексу кінотеатру «Київ», який перебуває в оренді позивача, в оренду третім особам та прийняв рішення, оформлене протоколом № 1 від 30.01.2019 про включення нежитлової будівлі кінотеатру «Київ» до переліку майна, що може бути передано в оренду, що суперечить Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2019.

09.04.2019 представником позивача подано заяву про забезпечення позову, згідно якої заявник просить суд заборонити Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проводити конкурс на право оренди нежитлового будинку кінотеатру «Київ», розташованого у м. Києві, по вул. Великій Васильківській, 19, літ. «А».

Заява мотивована тим, що 04.01.1999 року між Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації та позивачем укладено договір оренди цілісного майнового комплексу, відповідно до якого Головне управління майном Київської міської державної адміністрації передало, а позивач прийняв в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс кінотеатру "Київ", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (зараз - Велика Васильківська), 19.

Відповідно до п. 12.2. Договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.1999 року, укладеного позивачем з Головним управлінням майном Київської міської державної адмірінстрації, строк його дії було встановлено тривалістю у 10 років - з 04.01.1999 року по 04.01.2009 року.

У відповідності з п. 12.2. вказаного Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору протягом місяця після закінчення його строку, він вважається продовженим на термін і на умовах, ним передбачених. На підставі цього пункту договору, у звязку з відсутністю заяви однієї із сторін Договору про припинення або зміну Договору, він був продовжений спочатку до 04.01.2019 року, а потім - до 04.01.2029 року.

В порушення даної умови Договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.1999 року, частини 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка надає орендарю, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника, абзацу 4 частини 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка передбачає, що у разі надходження заяви про оренду майна від підприємства у сфері культури та мистецтв, оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без проведення конкурсу. Але орендодавець всупереч цим вимогам почав здійснювати дії, направлені на передачу частини цілісного майнового комплексу кінотеатру "Київ", який перебуває в оренді позивача, зокрема - нежитлового будинку кінотеатру, розташованого у м. Києві, по вул. Великій Васильківській, 19 в оренду третім особам.

Оскільки внаслідок цих порушень фактично позивача незаконно позбавили переважного права на подовження договору оренди, а від так фактично є загроза порушенню його права на використання орендованого майна, позивач вважає за необхідне поставити питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконними дій Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо передачі в оренду третім особам нежитлової будівлі кінотеатру "Київ", яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 19 та визнання недійсним рішення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.01.2019 року, оформлене протоколом № 1 засідання комісії з формування Переліку майна, що може бути передане в оренду.

Позивач вважає, що доцільним та таким, що не порушує прав сторін або третіх осіб, було б застосування такого запобіжного заходу як заборона Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проводити конкурс на право оренди нежитлового будинку кінотеатру «Київ», розташованого у м. Києві, по вул. Великій Васильківській, 19, літ. «А».

Згідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред'являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У відповідності до п. 3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26 грудня 2011 року № 16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В порушення наведених вимог закону позивачем в обґрунтування поданої ним заяви не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені останнім в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить позивач.

При цьому, суд звертає увагу, що обґрунтування заяви позивача про забезпечення позову фактично зводяться з підставами заявленого ним позову, відносяться до предмету доказування у даній справі та підлягають встановленню судом під час розгляду справи по суті.

Отже, твердження заявника не можуть свідчити про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, зокрема ускладненість або неможливість виконання рішення суду чи захисту або поновлення порушених прав заявника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не вказано та не доведено яким саме чином невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду, а заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування та доказів можливого ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 11.04.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова