ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 910/14400/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018

у справі № 910/14400/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Бориспільський комбінат будівельних матеріалів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Спеценергомонтаж Київ"

про стягнення 68 952, 92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення 68 952,92грн. заборгованості з яких: 56511,68 грн. основної заборгованості, 9183,62грн. інфляційних втрат, 3257,62грн.- 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/14400/18 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" на користь Приватного акціонерного товариства "Бориспільський комбінат будівельних матеріалів" 56511грн.68коп. заборгованості, 9183грн.62коп. інфляційних втрат, 3257грн.62 коп. трьох процентів річних, а також 1762 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що:

- між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг та поставки у спрощений спосіб ;

- відповідач у повному обсязі оплату поставленого йому товару та наданих послуг не здійснив.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- накладні та акти, наявні в матеріалах справи, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть підтверджувати факт виникнення заборгованості;

- підписання акту звіряння взаємних розрахунків не підтверджує виникнення зобов'язання.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019 справа № 910/14400/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Пашкіної С.А. (головуючий), судді Буравльов С.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 колегії суддів у складі: Пашкіної С.А. (головуючий), судді Буравльова С.І., Зубець Л.П. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст.270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/14400/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/14400/18 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду 25.02.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 11.03.2019, апеляційна скарга має бути розглянута, з урахуванням вихідних днів, 25.04.2018р. включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст.ст.269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Як зазначає позивач, між ним та відповідачем укладено у спрощений спосіб договір надання послуг та поставки шляхом підписання обома сторонами видаткових накладних за період квітень-червень 2017 року на загальну суму 162449,20грн., а також актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.03.2017 № 108 на суму 7200грн. та від 07.06.2017 № 238 на суму 23870,40грн., тобто на загальну суму 193519,60 грн.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України даний договір містить всі необхідні істотні умови для даних видів господарських договорів, а саме: предмет - поставка товару та надання послуг, ціну (зазначена в кожній окремій видатковій накладній та актах здачі-прийняття робіт) та строк дії договору - безстроково (оскільки іншого строку не передбачено).

Відповідач у повному обсязі оплату поставленого йому товару та наданих послуг не здійснив, сплативши попередній платіж у розмірі 52007,92 грн., а також у подальшому ще 85000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та банківською випискою з рахунку позивача.

Крім того, відповідно до підписаного обома сторонами акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 29.06.2017 (підписанням якого відповідач погодився із не підписаним ним актом від 25.03.2017 № 108 на суму 7200 грн.) станом на 29.06.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становила 116511,68 грн., а станом на 22.10.2018 - 56511,68 грн., що відповідачем не спростовано.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що накладні та акти, наявні в матеріалах справи, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть підтверджувати факт виникнення заборгованості, до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін, що вказує на поставку товару позивачем та прийняття його відповідачем.

Крім того, про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем свідчить лист відповідача від 09.10.2017 № 10-01 у відповідь на звернення позивача від 04.10.2017 № 434, в якому відповідач посилається на відсутність фінансування у 2017 році, як на підставу неможливості сплати боргу.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про стягнення 56511,68 грн. заборгованості позивачем належним чином доведена та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач є порушником грошового зобов'язання, це є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема у вигляді нарахування та стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України.

Як встановлено господарським судом міста Києва, строк поставки товару та його оплати сторонами у договорі визначено не було, у зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, відповідач мав здійснити його оплату після підписання відповідних видаткових накладних.

Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок інфляційних та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, судова колегія вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим дана позовна вимога підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що видаткові накладні та акти приймання-передачі виконаних робіт не містять вказівки на строк оплати, договору який би встановлював строк оплати, сторонами укладено не було, отже застосуванню підлягає ч.3 ст. 530 ЦК України, а саме про те, що строк виконання наступає у день, наступний за сьомим днем з дати пред'явлення вимоги , не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/14400/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/14400/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/14400/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

5. Матеріали справи №910/14400/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

Л.П. Зубець