ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Справа № 926/1900/18

За позовом приватного підприємства "Кристал" м. Шепетівка Хмельницької області

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю Зелений простір Поділля

до товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" с. Оршівці Кіцманського району Чернівецької області

про стягнення грошових коштів у сумі 371 988,56 грн.

Cуддя М.І. Ніколаєв

представники:

від позивача ОСОБА_1, ордер серії ДП № від 09.01.2019 року

від відповідача ОСОБА_2, ордер серії ЧЦ 0000274 від 10.12.2018 року

від третьої особи не зявився

СУТЬ СПОРУ: приватне підприємство "Кристал" (далі підприємство) звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" (далі товариство) про стягнення 371 988,56 грн. боргу, що виник внаслідок невиконання умов договору поставки паливно мастильних матеріалів від 01.11.2016 року №01/11 2016/М, у т.ч. 298 930,43 грн. основного боргу, 48803,40 грн. пені за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року, 16 760,73 грн. інфляційних та 7494 грн. 3% річних за січень-листопад 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог підприємство посилається на те, що на виконання умов договору поставки від 01.11.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Зелений простір Поділля» протягом листопада 2016 року поставило товариству з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" товари на загальну суму 584631,60 грн. У встановлений договором строк товариство за отриманий товар не розрахувалось, що призвело до виникнення боргу на загальну суму 298930,43 грн.

В подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.09.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Зелений простір Поділля» відступило право вимоги згідно договору поставки паливно мастильних матеріалів від 01.11.2016 року №01/11 2016/М на користь приватного підприємства "Кристал", яке і звернулось до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року відмовлено у задоволенні заяви приватного підприємства "Кристал" про забезпечення позову (вх.№1907).

Ухвалою суду від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, судове засідання призначено на 04.12.2018 року.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року за заявами сторін розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 26.12.2018 року та повторно запропоновано відповідачу надати відзив на позов відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

07.12.2018 року відповідач через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду повторно подав відзив на позовну заяву (вх.№4005), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив закрити провадження у справі виходячи з того, що зобов'язання за договором поставки №01/11 2016/М від 01.11.2016 року та договором поставки №01/09 2016/М від 01.09.2016 року, які укладені між ТзОВ "АТЗТ Мирне" та ТОВ "Зелений простір Поділля" з 12.01.2018 року є припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №2 від 12.01.2018 року.

Ухвалою суду від 26.12.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 31.01.2019 року та встановлено відповідачу строк для надання доказів направлення позивачу відзиву на позов до 04.01.2019 року.

На виконання вимог суду 10.01.2019 року відповідач через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду долучив до матеріалів справи докази направлення позивачу відзиву на позов.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року задоволено заяву приватного підприємства "Кристал" від 21.09.2019 року про проведення судового засідання 31.01.2019 року та подальших судових засідань в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №926/1900/18.

До початку судового засідання 31.01.2019 року від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи (вх.№369), та пояснення по справі (вх.№370), а від відповідача - заперечення на відповідь на відзив (вх.№365).

У судовому засіданні 31.01.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.02.2019 року та задоволено клопотання позивача про участь у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю Зелений простір Поділля, відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 01.03.2019 року та доручено його проведення в режимі відеоконференції Господарському суду міста Києва.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні в режимі відеоконференції 18.03.2019 року.

Розглянувши у судовому засідання 18.03.2019 року викладене у відзиві на позов клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі суд ухвалив у його задоволенні відмовити, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, проти зарахування зустрічних однорідних вимог заперечив, тож між сторонами наявний спір, у звязку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 18.03.2019 року оголошено перерву з розгляду справи по суті до 27.03.2019 року.

У судових засіданнях представникам сторін роз'яснено права та обовязки учасників та сторін справи, форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Сторони за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Присутній в судовому засіданні 27.03.2019 року в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити.

У свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечив з посиланням на припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Розглянувши та оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, заперечення відповідача, пояснення третьої особи суд встановив наступні фактичні обставини справи.

01.11.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю Зелений простір Поділля (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" (покупець) укладено договір поставки паливно мастильних матеріалів від 01.11.2016 року №01/11 2016/М (далі договір), за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти нафтопродукти згідно номенклатури, що вказана у рахунках-фактурах, видаткових накладних, актах приймання-передачі, що є частиною даного договору (п.1.2 договору)

Кількість та ціна на кожну партію товару обумовлюються постачальником та покупцем та підтверджуються виставленими рахунками-фактурами та підписаними сторонами видатковими накладними (п.1.3 договору).

Згідно п. 3.3 договору кількість фактично поставленого товару визначається підписаними сторонами накладними на відпуск товару.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата проводиться в національній валюті гривні.

Сторони домовились, що покупець проводить оплату товару на протязі дії договору, остаточний розрахунок за товар повинен бути здійснений покупцем не пізніше 31 грудня 2017 року (п.5.3 договору).

У випадку прострочення оплати партії товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (п.7.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 даний договір діє до 31.12.2016 року, а в частині взаєморозрахунків до їхнього повного виконання.

На момент укладення договору постачальник та покупець погодили, що ціни на товар, вказані у супровідній документації, діють у проміжку часу між датою поставки до збігу строку, відведеного на оплату. При цьому сторони визначили, що у разі прострочення в оплаті за поставлений товар покупець здійснюючі погашення заборгованості за товар повинен здійснити її перерахунок з урахуванням росту курсу долара США, виходячи з його курсу на міжбанківському ринку (htpp:/minfin.com.ua).

На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 584 631,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи:

- видатковими накладними №183 від 29.11.2016 року, №209 від 30.11.2016 року, №173 від 30.11.2016 року (т.1; а.с. 26-28);

- актами приймання-передачі дизельного палива від 29.11.2016 року в кількості 17620 літрів, від 30.11.2016 року в кількості 4405 літрів, від 30.11.2016 року в кількості 8810 літрів (т.1; а.с. 29-31).

Кількість та вартість поставленого товару представником відповідача не оспорювалась.

В порушення умов договору відповідач у строк до 31.12.2017 року за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, що призвело за виникнення боргу перед третьою особою в сумі 271 706,60 грн.

07.09.2018 року між позивачем та третьою особою укладено договір №07/09/2018-4-ЗПП (т.1; а.с. 22-23) про відступлення права вимоги (цесії), згідно умов якого первісний кредитор (товариство з обмеженою відповідальністю Зелений простір Поділля) передав (відступив) новому кредитору (позивач у справі) належне йому право вимоги згідно з договором поставки від 01.11.2016 року №01/11 2016/М (основний договір) на суму 271 707 грн., укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" (боржником) і первісним кредитором, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором.

Згідно п. 1.2 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права за зобовязаннями, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

На виконання п. 3.1.2 вищевказаного договору відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги за договором поставки від 01.11.2016 року №01/11 2016/М (т.1: а.с.25,14-16).

Доказів визнання недійсним чи розірвання договору про відступлення права вимоги від 07.09.2018 року суду не надано.

Згідно даних сайту htpp:/minfin.com.ua курс долара США на міжбанківському ринку станом на 02.11.2018 року становив 28,11 грн. за 1 долар США.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судовим слуханням встановлено, що в порушення взятих на себе згідно договору поставки від 01.11.2016 року №01/11 2016/М зобовязань відповідач за поставлений третьою особою товар до 31.12.2017 року не розрахувався, що призвело до виникнення боргу в сумі 271 707 грн.

Підстави заміни кредитора в зобов'язанні визначені статтею 512 Цивільного кодексу України, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за загальним правилом заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, до позивача як нового кредитора на підставі договору відступлення права вимоги перейшло право вимагати від відповідача належного виконання усіх зобов'язань за договором поставки від 01.11.2016 року №01/11 2016/М.

Як встановлено судовим слуханням, в порушення вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України відповідач неналежним чином виконав свій обов'язок щодо оплати поставленого товару, а тому з нього слід стягнути на користь позивача як нового кредитора 298 930,43 грн. основного боргу (з урахуванням п. 10.2 договору та курсу долара США на міжбанківському ринку станом на 02.11.2018 року).

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись п. 7.2 договору з відповідача слід стягнути 48803,40 грн. пені за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року.

Також, з відповідача згідно розрахунку стягується 16 760,73 грн. інфляційних та 7494 грн. 3% річних за січень-листопад 2018 року, що узгоджується з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 Господарського процесуального кодексу України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач належних і допустимих доказів на спростування викладених обставин не надав, у звязку з чим позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

В частині посилання відповідача на те, що зобов'язання за договором поставки №01/11 2016/М від 01.11.2016 року є припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №2 від 12.01.2018 року (т.2; а.с.109) суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

Водночас, відповідно до вимог ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України зарахування здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником); 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі); 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Аналогічна позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. В той же час, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, а тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення п. 1 ч. 1 ст. 211 Цивільного кодексу України) у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

В матеріалах справи (т.2; а.с.109) наявна копія заяви відповідача №2 від 12.01.2018 року про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідним вимог, на якій міститься напис «отримав 12.01.2018», проставлено підпис певної особи (без зазначення прізвища та посади) та відтиск печатки третьої особи.

Представник відповідача не повідомив суд, яка саме уповноважена особа товариства з обмеженою відповідальністю Зелений простір Поділля отримала копію заяви від 12.01.2018 року, зазначивши при цьому, що оригінал заяви передано товариству, тож у відповідача відсутній.

Використання печатки не є обовязковим у господарській діяльності, відтак сам лише відтиск печатки не може достеменно свідчити про отримання заяви третьою особою.

У свою чергу, в поясненнях на позов третя особа заперечила факт отримання даної заяви будь-яким способом і у будь-якому стані та підтвердила наявність повноважень для укладення з позивачем договору про №07/09/2018-4-ЗПП (т.1; а.с. 22-23) про відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене суд відхиляє копію заяви відповідача №2 від 12.01.2018 року як доказ припинення зобовязання за договором поставки №01/11 2016/М від 01.11.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідним вимог.

Інших доказів (крім копії заяви від 12.01.2018 року) направлення чи вручення третій особі заяви про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідним вимог суду не надано.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи зазначене, суд керуючись своїм правом, покладає судовий збір на відповідача у справі, з вини якого, на думку суду, виник даний спір.

Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 240, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги приватного підприємства "Кристал" до товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" про стягнення грошових коштів у сумі 371 988,56 грн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" (59321, с. Оршівці Кіцманського району Чернівецької області, код 35642878) на користь приватного підприємства "Кристал" (30403 вул. Економічна, буд. 1, корп. А, м. Шепетівка Хмельницької області, код 320860890) 298 930,43 грн. основного боргу, 48803,40 грн. пені, 16 760,73 грн. інфляційних, 7494 грн. 3% річних та 5579,83 грн. судового збору.

Повне рішення складено та підписано 05.04.2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя М.І. Ніколаєв