УХВАЛА

м. Київ

01.04.2019Справа № 910/21682/15

За скаргою Державного підприємства "Конярство України"

на дії державного виконавця

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм"

до Державного підприємства "Конярство України"

про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями

В межах справи № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від стягувача Бичков В.В. - представник

Від боржника Веремеєв В.В. - представник

Від ВДВС Лисенко О.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

27.12.2016 до Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" із заявою про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями за договором поставки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.12.2016 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями прийнято судом та призначено до розгляду на 30.01.2017 в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.01.2017 відкладено розгляд справи на 13.02.2017 у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" та вирішено стягнути з Державного підприємства "Конярство України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" основний борг в розмірі 458 000 грн. 00 коп., 38 відсотків річних в розмірі 120 171 грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 311 грн. 52 коп., пеню в розмірі 97 186 грн. 82 коп. та судовий збір в розмірі 2 756 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 Державне підприємство "Конярство України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 задоволено апеляційну скаргу Державного підприємства "Конярство України", рішення Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі № 910/21682/15 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 97 186 грн. 92 коп., в решті рішення Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.12.2017 відмовлено в задоволенні заяви Державного підприємства "Конярство України" про відстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі № 910/21682/15.

30.07.2018 до Господарського суду м. Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.08.2018 відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" на бездіяльність державного виконавця.

20.02.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла скарга Державного підприємства "Конярство України" на дії державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.02.2018 розгляд справи призначено на 01.04.2019.

У судовому засіданні 01.04.2019 розглядалась скарга Державного підприємства "Конярство України" на дії державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В.

Представник боржника надав пояснення по суті поданої скарги.

Представник стягувача та державний виконавець Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо задоволення поданої скарги заперечили.

Подана до суду скарга мотивована тим, що в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 17.05.2017 про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм", державним виконавцем було списано грошові кошти з рахунків боржника на загальну суму 152 003 грн. 43 коп. Вказані дії, за переконанням скаржника, є незаконними, оскільки були здійснені з порушенням ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зважаючи на викладені обставини стягувач звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В. в якій просив суд визнати дії державного виконавця неправомірними, зобов'язати відкликати вимоги про списання грошових коштів Державного підприємства "Конярство України" на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 17.05.2017 та зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві повернути стягнуті кошти у сумі 152 003 грн. 43 коп. на рахунки боржника.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п'ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 13.02.2017, зміненим постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 та від 24.10.2017, стягнуто з Державного підприємства "Конярство України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" основний борг в розмірі 458 000 грн. 00 коп., 38 відсотків річних в розмірі 120 171 грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 311 грн. 52 коп., пеню в розмірі 64 791 грн. 21 коп. та судовий збір в розмірі 2 756 грн. 00 коп.

З наведеного рішення вбачається, що заборгованість боржника перед стягувачем виникла на підставі договору поставки товару № 28/12 від 28.12.2015 тобто є поточною заборгованістю Державного підприємства "Конярство України".

Таким чином, дія мораторію на задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" до Державного підприємства "Конярство України" не розповсюджується дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015 у справі № 910/21682/15.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2018 у справі № 918/601/15 суд вважає безпідставним, оскільки, у наведеній справі суд касаційної інстанції вказав про зобов'язання державного виконавця, у випадку вжиття заходів щодо звернення стягнення на майно боржника щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, для погашення заборгованості на яку не поширюється дія мораторію, звертатись до суду у справі про банкрутство для визначення майна, на яке може бути звернено таке стягнення.

Однак в даному випадку, державним виконавцем погашено заборгованість перед стягувачем за рахунок списання коштів з рахунків боржника та не вчинялись жодні дії щодо звернення стягнення на майно Державного підприємства "Конярство України".

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 124 Конституції України та статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з положеннями пункту 1.6. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Нормами статті 343 Господарського процесуального кодексу України встановлено за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене вище, розглянувши скаргу Державного підприємства "Конярство України" на дії державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В., дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо безпідставності та необґрунтованості поданої скарги, у зв'язку з чим не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 234, 339 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Державного підприємства "Конярство України" на дії державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В. відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам, розпоряднику майна боржника та головному державному виконавцю Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Лисенко О.В.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.П. Чеберяк