ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"08" квітня 2019 р. Справа № 924/1099/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Мельник О.В.

судді Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Гладка Л. А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду в справі № 924/1099/18 (суддя О.Є. Танасюк)

за позовом Marubeni Corporation (Корпорація "Марубені")

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка"

про стягнення 1811274, 48 доларів США та 84187,66 Євро

за участю представників сторін:

від Позивача - ОСОБА_1;

від Відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Marubeni Corporation (Корпорації "Марубені"; надалі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Агропромтехніка» (надалі Відповідач) про стягнення 1811274,48 доларів США та 84187,66 Євро.

У попередньому підготовчому засіданні представником Відповідача було подано клопотання (від 28 грудня 2018 року) про залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Дана заява мотивована тим, що як вбачається з пунктів 14.1-14.2 договору поставки (контракту) № UA/APN/VSMA-T-1-2012 від 17 грудня 2012 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, сторони передбачили, що цей контракт, у всіх його аспектах, структур, а також у суперечках, що виникають внаслідок нього, повинен керуватися законодавством Швейцарії, по принципу колізії права та, а саме Конвенції ООН про міжнародний продаж товарів від 11 квітня 1980 року Сторони зроблять усе можливе для врегулювання суперечок та непорозумінь, що виникнуть у зв'язку з цим контрактом. У разі неможливості мирного врегулювання, компетентні суди Лугано, Швейцарія, матимуть виключну юрисдикцію при розгляді будь-яких суперечок, що витікають або пов'язані з даним контрактом.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року, з підстав, наведених у даній ухвалі, у задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду було відмовлено.

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі було зазначено, про неможливість виконання укладеного арбітражного застереження, оскільки, на переконання місцевого суду очевидним є намір сторін арбітражної угоди передати визначену в ній категорію спорів на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу. Проте назва арбітражної установи, яка міститься у контракті, а також відсутність у ньому інформації про місце проведення арбітражу, не дає можливості визначити до якого саме арбітражу має звертатися сторона. Таким чином, неможливість виконання арбітражної угоди викликана істотною помилкою у назві арбітражу, до якого передається спір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року по справі № 906/493/16). У статті 5 Закону України 24 лютого 1994 року N 4002-ХІІ «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що ніяке судове втручання не повинно мати місце, крім як у випадках, коли воно передбачене у цьому Законі. Тому питання про неможливість виконання арбітражної угоди вирішується судом виключно у випадках, передбачених статтею 8 Закону України 24 лютого 1994 року N 4002-ХІІ «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею II Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, зокрема, просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року та залишити позовну заяву Позивача без розгляду.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу ОСОБА_2 виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, господарським судом не враховано ту обставину, що до компетенції судів Лугано відносяться як суди загальної юрисдикції, спеціалізовані суди окремих земель федерації (кантонів, в тому числі Тічіно), так і Торгово-промислова палата Тічіно Арбітражного інституту Торгової палати Швейцарії, що стало наслідком вузького тлумачення положень спірного контракту.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 лютого 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі № 924/1099/18 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі Службової записки головуючого судді по справі № 924/1099/18 розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року за № 01-04/77 було призначено заміну судді-члена колегії у справі № 924/1099/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року було прийнято справу № 924/1099/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року було відкладено розгляд апеляційної скарги на 8 квітня 2019 року об 12:00 год. та задоволено клопотання Позивача щодо продовження розгляду справи в режимі відеоконференції.

В судове засідання від 8 квітня 2019 року представник Відповідача не зявився.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 11 березня 2019 року явка сторін обов'язковою не визнавалась.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника Відповідача, оскільки останній не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 8 квітня 2019 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник Позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги Відповідача та просили залишити ухвалу місцевого суду без змін, а провадження по даній справі закрити як помилково порушене з огляду на те, що дана ухвала не зазначена в переліку ухвалу, а саме в статті 255 Господарського процесуального кодексу України, які можуть бути оскарженні окремо від рішення суду.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження, 20 лютого 2018 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Відповідача, б/н від 18 лютого 2019 року на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8 лютого 2019 року справу № 924/1099/18 розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_2 (головуючий суддя), ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про залишення позову без розгляду та витребувано з Господарського суду Хмельницької області матеріали оскарження.

18 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшли матеріали оскарження ухвали з місцевого господарського суду.

На підставі Службової записки головуючого судді по справі № 924/1099/18 розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року за № 01-04/76 було призначено заміну судді-члена колегії у справі № 924/1099/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року було прийнято справу № 924/1099/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В..

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Відповідача на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про залишення позову без розгляду, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України наведено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Положеннями статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...].

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 910/2097/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року в справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.".

Отже, визначення законодавцем переліку судових актів, які підлягають оскарженню, має на меті забезпечити збалансованість процесуальних інтересів сторін у справі, можливість розгляду справи в розумні строки та з пропорційним врахуванням загального та приватного інтересу.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обовязковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Наведена правова позиція викладена в рішенні Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року в справі №1-12/2012.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Як зазначалось вище, у відповідності до частини 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України наведено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Слід зазначити, що оскаржувана ухвала про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, не передбачена в переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, що наведений у частині 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, судова колегія приходить до висновку, що така ухвала не може бути переглянута в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, оскарження якої не передбачено частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, що виключає можливість апеляційного перегляду такої ухвали.

Водночас усе вищевказане вказує на те, що перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Системне тлумачення статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року в справі № 905/2852/16 викладено наступний правовий висновок:

"Визначення законодавцем переліку судових актів, які підлягають оскарженню, має на меті забезпечити збалансованість процесуальних інтересів сторін у справі, можливість розгляду справи в розумні строки та з пропорційним врахуванням загального та приватного інтересу."

Окрім того, судова колегія зауважує, що відповідно до частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося."

З огляду на усе вищеописане колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що у Господарському процесуальному кодексі України відсутні роз'яснення щодо дій суду апеляційної інстанції у разі помилкового прийняття апеляційним господарським судом до провадження скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

В свою чергу, колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №910/4647/18, прийнятою об'єднаною палатою Касаційного господарського суду, закрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "БаДМ" на ухвалу господарського суду міста Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 червня 2018 року в справі № 910/4647/18 - з підстав неможливості перегляду ухвал суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову в касаційному порядку (коли суд апеляційної інстанції залишив без змін ухвалу місцевого суду про відмову в забезпеченні позову та не приймав власного рішення щодо забезпечення позову) при тому, що підстави закриття касаційного провадження, передбачені частиною 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, є аналогічними підставам закриття апеляційного провадження, передбаченим наведеною частиною 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу.

З огляду на все вищевказане в даній судовій ухвалі колегія суддів вважає за можливе застосувати аналогію в даній ситуації, зважаючи на відсутність будь-яких розяснень з вказаного питання з урахуванням змін, внесених до Господарського процесуального кодексу України Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Зважаючи на усе вищевстановлене в даному судовому рішенні, з метою дотримання норм законодавства України, яке регулює діяльність апеляційного господарського суду, зокрема положень статті 255 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Відповідача на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

В той же час апеляційний господарський суд ще раз наголошує на тому, що Відповідач має право оспорити законність дій місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду при апеляційному перегляді остаточного судового рішення суду першої інстанції (за умови оскарження у визначеному ГПК України порядку такого судового рішення).

Роз`яснити скаржнику, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній і касаційних інстанціях.

Керуючись статтями 231, 234, 255, 264, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 5 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду в справі № 924/1099/18.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4.Матеріали оскарження ухвали по справі №924/1099/18 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст ухвали складено 9 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.