АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року

м. Одеса

Справа № 923/698/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники учасників справи у судове засідання не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “DFT-Південь”

на рішення Господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року

у справі №923/698/18

за позовом Комунального підприємства Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “DFT-Південь”

про стягнення 11128,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Комунальне підприємство Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії” (далі – КП ХОР “Херсонські авіалінії”) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “DFT-Південь” (далі – ТОВ “DFT-Південь”) про стягнення заборгованості в розмірі 11 128,25 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог КП ХОР “Херсонські авіалінії” зазначило, що у зв’язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань, в частині сплати орендних платежів, за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області за відповідачем рахується заборгованість, яка станом на час звернення із позовом не погашена та на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та три проценти річних.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі: 7796,47 грн. - основний борг; 2294,22 грн. - пеня; 808,35 грн. - інфляційних витрат, 229,21 грн. 3 % річних та 1762,00 грн. судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів належного виконання умов договору. При цьому судом першої інстанції відхилено посилання відповідача на відсутність заборгованості за договором, оскільки надані відповідачем в якості доказів сплати орендної плати платіжні доручення підтверджують сплату за іншим договором оренди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу є доведеними обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 7796,47 грн.

Також пославшись на п. 3.5. Договору, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, 230 ГК України суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що вірно розраховані позивачем, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ “DFT-Південь” з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2018 у даній справі та винести нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог КП ХОР “Херсонські авіалінії”.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті зважаючи на наступне.

Так апелянт стверджує, що згідно з п.2 Додаткової угоди від 01.08.2016 ТОВ “DFT-Південь” з 01.08.2016 повинен був сплачувати орендну плату на інший розрахунковий рахунок. Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень відповідач сплачував орендну плати до 01.08.2016 на один розрахунковий рахунок, а після 01.08.2016 на інший.

На думку апелянта належними та допустимими доказами є факт надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача, незалежно від зазначення призначення платежу. Надходження чи не надходження цих коштів прямо та безпосереднього залежить тільки від розрахункового рахунку, який зазначений платником, а не від призначення платежу.

Крім того ж, як зазначає скаржник, із таблиці, в якій зазначено три укладених між сторонами договори, по кожному з них ТОВ “DFT-Південь” платило орендну плату навіть більше ніж зазначено позивачем.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/698/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “DFT-Південь” на рішення Господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 призначено справу до розгляду на 13.03.2019.

14.02.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від КП ХОР “Херсонські авіалінії” в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В своїх запереченнях позивач зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі, об’єктивно досліджено всі письмові докази, що надані сторонами та єдиною підставою звернення з апеляційною скаргою ТОВ “DFT-Південь” зазначає, що судом першої інстанції невірно досліджено письмові докази, що подані відповідачем, а саме платіжні доручення. Проте позивач не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки надані відповідачем платіжні доручення підтверджують сплату за іншим договором оренди, а тому не можуть були належними доказами по справі.

Щодо зміни розрахункового рахунку позивач зазначає, що у відповідності до п.п. 2.2., 2.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, відповідач не був позбавлений права у випадку допущення помилки змінити призначення платежу чи відкликати його.

19.02.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву ТОВ “DFT-Південь” в якій апелянт зазначає, що вважає за можливе залучити до матеріалів справи копії довідки філії АТ «Укрексімбанк» від 08.01.2019, листа ПАТ «Банк Восток» від 03.01.2019 та листа від 22.01.2019, які за твердженням апелянта підтверджують перерахування коштів по платіжним дорученням. При цьому, як зазначає апелянт з апеляційною скаргою він звернуся до суду 08.01.2019, а відповіді від банків були отримані ним 08.01.2019 та 22.01.2019.

28.02.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надішли заперечення позивача на заяву відповідача про доручення до матеріалів справи документів.

Так в своїх запереченнях позивач зазначає, що проаналізувавши зміст заяви, вбачається незрозумілість, які саме апелянт вважає платіжні доручення стосуються та підтверджують сплату орендної плати за користування приміщенням загальною площею 14,6 кв.м.

Крім того, як зазначає позивач, в заяві не зазначено, які саме платіжні доручення судом першої інстанції досліджено не вірно.

Позивач також відзначає, що платіжне доручення, що зазначено в Довідці філії АТ «Укрексімбанк» у м. Херсоні від 08.01.2019 року № 0690804/290-19, а саме: №507 від 23.08.2016 не було подано для дослідження в суд першої інстанції і є ймовірність вважати, що апелянт не сплачував оренду плату за цим договором.

Платіжні доручення, що зазначені в Листі ПАТ «Банк Восток» від 03.01.2019 № В -012-05/01, як стверджує позивач, не були подані для дослідження в суд першої інстанції і є ймовірність вважати, що апелянт не сплачував оренду плату за цим договором.

Також позивач відзначає, що доводом в заяві про долучення до матеріалів справи вказано про неможливість отримання відповіді від Банків, але справа розглядалась в період з 07.08.2018 року по 03.12.2018 року і, на думку позивача, у відповідача було достатньо часу для звернення до банків.

До того ж, позивач не заперечує того факту, що були здійснені оплати, які зазначені в третьої листах, але зазначені платіжні доручення не підтверджують сплату орендної плати за оренду приміщення загальною площею 14,6 кв.м.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 р. у справі №923/698/18 було оголошено перерву до 03.04.2019 о 12:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “DFT-Південь” про участь у судовому засіданні 03 квітня 2019 о 12:00 у режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Херсонської області забезпечити проведення судового засідання у справі №923/698/18, розгляд якої призначено на 03 квітня 2019 о 12:00 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Херсонської області.

22.03.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву про долучення до матеріалів справи заяви від 18.03.2019 про зарахування коштів в рахунок орендної плати.

25.03.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява КП Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії” про розгляд справи без участі сторони позивача.

У судове засідання від 03.04.2019 представники учасників справи не з’явились, про причин нез’явлення суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями від 14.03.2019, яке вручено позивачеві – 22.03.2019, а відповідачеві – 19.03.2019.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ “DFT-Південь” не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 09 червня 2015 року між Комунальним підприємством Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії” (далі – КП ХОР “Херсонські авіалінії”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “DFТ-Південь” (далі – ТОВ “DFТ-Південь”) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (далі - Договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що Орендодавець на підставі Висновку та рекомендацій Херсонської обласної ради від 26.05.2015 року № 1244 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частина приміщення, яке знаходиться на балансі Комунального підприємства Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії”, загальною площею 14,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Херсон, Аеропорт ЦА 73040 згідно з актом приймання - передачі Майна.

Пунктом 2.1. визначено, що початок перебігу терміну дії договору та настання обов’язку сплати Орендарем орендної плати починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Майна.

Розмір орендної плати встановлений пунктом 3.1. та складає 500 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції.

Відповідно до пункту 3.3. Договору встановлену орендну плату за користування об’єктом оренди в поточному місяці Орендар зобов’язується перерахувати не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок Херсонської обласної ради.

Відповідно до п. 6.2. договору обов’язком орендаря є сплата орендної плати в повному обсязі та своєчасно.

За актом приймання-передачі від 09.06.2015 року орендодавець передав, а орендар прийняв у користування майно.

01.08.2016 року між Комунальним підприємством Херсонської обласної ради “Херсонські авіалінії” та Товариством з обмеженою відповідальністю “DFТ-Південь” укладено Додаткову угоду до Договору оренди нерухомої майна, що належить до спільної власності територіальних громад області. Відповідно до умов Додаткової угоди, внесено зміни до Договору: пункт 3.3 та пункт 3.8. договору викладено в новій редакції. Пункт 3.8. прийнято в наступній редакції: встановлену орендну плату за користування об’єктом оренди в поточному місяці Орендар зобов’язується перерахувати не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок р/р 8374.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором у нього виникла заборгованість за оренду за листопад 2016 року, з лютого 2017 року по серпень 2017 року, з жовтня 2017 року по травень 2018 року в сумі 7796,47 грн. та які позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та три проценти річних, що загалом складає 11128,25 грн., які й заявлені до стягнення.

Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими та задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні положення наведені в ст. 759 ЦК України.

Відповідно до статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно зі статтею першою статті 762 Цивільного кодексу України за користуванням майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так розмір орендної плати визначений сторонами у п. 3.1. договору та складає 500 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції.

Згідно з п. 6.2. договору обов’язком орендаря є сплата орендної плати в повному обсязі та своєчасно.

У відповідності до наявних у матеріалах справи Актів надання послуг та рахунків на оплату (т.1, а.с. 92-135) розмір орендної плати, якій мав бути сплачений відповідачем за користь позивача складає 13182,90 грн.

Натомість відповідачем надано до матеріалів справи платіжні доручення про сплату орендної плати за договором оренди від 09 червня 2015 року у розмірі 5386,43 грн. (т.1, а.с. 150, 151,152, 155, 156, 157, 159, 162, 163).

Отже, заборгованість відповідача перед відповідачем складає 7796,47 грн., яка й заявлена позивачем до стягнення.

Доказів погашення даної заборгованості відповідачем надано не було, з огляду на що колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними матеріалами справи.

Судова колегія не приймає до уваги надані відповідачем платіжні доручення, зокрема, №№505, 508 від 23.08.2016 (т.1, а.с. 70), №18 від 18.11.2016 (т.1, а.с. 71), №28 від 02.12.2016 (т.1, а.с.71), №132 від 28.03.2017 (т.1, а.с. 73), №156 від 26.04.2017 (т.1, а.с. 74), №70 від 27.12.2017 (т.1, а.с. 75), №503 від 23.08.2016 (т.1, а.с. 149), №29 від 06.12.2016 (т.1, а.с. 153), №30 від 06.12.2016 (т.1, а.с. 154), №65 від 18.12.2017 (т.1, а.с. 158), №73 від 15.01.2018 (т.1, а.с. 160), №79 від 30.01.2018 (т.1, а.с. 161), оскільки вказані платіжні доручення у призначенні платежу містять посилання на інші договори, з іншою площею та реквізити рахунків, які не мають відношення до договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області від 09 червня 2015.

При цьому колегія суддів зауважує, що між сторонами існують й інші договірні відносини щодо оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області, що не заперечується сторонами, а тому у суду відсутні підстави вважати, що кошти перераховані за вищевказаними платіжними дорученнями були спрямовані саме на сплату орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області від 09 червня 2015 .

Наведене, на думку колегії суддів, спростовує твердження апелянта з приводу того, що належними та допустимими доказами є факт надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача, незалежно від зазначення призначення платежу.

Судовою колегією також не приймають до уваги надані відповідачем під час апеляційного перегляду справи довідки №0690804/290-19 від 08.01.2019 Філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Херсоні (т.2, а.с. 183), Вих. №В-012-05/01 від 03.01.2019 ПАТ «Банк Восток» (т.2, а.с. 184) та лист вих.№2/2 від 22.01.2019 складений відповідачем (т.2, а.с. 185), оскільки вказані докази лише свідчать лише про перерахування відповідачем грошових коштів на рахунок позивача, проте, за змістом даних документів неможливо ідентифікувати чи були перераховані грошові кошти саме в рахунок сплати орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області від 09 червня 2015.

До того ж, колегія суддів відзначає, що за приписами ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Так надані апелянтом додаткові документи не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а апелянтом належним чином не обґрунтовано неможливість їх подання під час розгляду справи місцевим господарським судом.

З урахуванням наведеного колегією суддів не приймаються до уваги надані апелянтом додаткові документи.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України пеня й штраф є господарськими штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.5. укладеного між сторонами договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендної плати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних колегія суддів зазначає, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.

З огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2294,22 грн. пені, 808,35 грн. інфляційних витрат та 229,21 грн. трьох процентів річних є обґрунтованими.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 04.12.2018 р. у справі №923/698/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2019.

Головуючий суддя                                                              Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                 Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                        Філінюк І.Г.