ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/623/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: ОСОБА_1 Від ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Поліщук Л.В. ОСОБА_5 особисто, паспорт серія НОМЕР_1, дата видачі: 01.11.05; ОСОБА_6, довіреність № 759/70-06-П, дата видачі: 17.12.18;
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення господарського суду Херсонської області
від10.01.2019року (суддя суду першої інстанції: Пінтеліна Т.Г.; час і місце оголошення рішення: 10.01.2019року о 12:57год., вул. Театральна, 18, м. Херсон, Господарський суд Херсонської області, зал судового засідання № 211)
у справі№ 923/623/18 (в межах справи № 923/1062/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод»)
за позовом до про ОСОБА_1 Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» стягнення заробітної плати
В С Т А Н О В И В:

09.07.2018 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» про стягнення заробітної плати за період роботи у квітні-травні 1994 року.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 в задоволенні позову громадянина ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» про стягнення заробітної плати за період роботи у квітні-травні 1994 року в розмірі 10 994 грн. 08 коп., а також середнього заробітку за весь час затримки в розмірі 1 517 183 грн. 04 коп. відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у період квітня - травня 1994 року Позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, а тому за цей період йому заробітна плата не нараховувалася, та відсутня заборгованість перед Позивачем по заробітній платі за період квітень - травень 1994 рік.

Також, суд першої інстанції зазначив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами наявність невиплаченої йому заробітної плати у період квітня - травня 1994, а відтак і вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати протягом 286 місяців в розмірі 1 517 183,04грн. є необґрунтованою.

04.02.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019року, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» в особі ліквідатора Менчака В.В. про стягнення заробітної плати в повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт вказує, що посилання суду на Перелік типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 року № 41 є незаконним, оскільки цей Перелік було затверджено в 1998 році, тоді як спірні відносини між апелянтом та відповідачем виникли в 1994 році.

Апелянт звертає увагу, що у відповіді на відзив ОСОБА_1 надав обгрунтований розрахунок заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки.

Апелянт також зазначає, що довідка про розмір середньомісячної заробітної плати в гривнях була надана відповідачем, тому саме від нього суд зобов'язаний був витребувати співвідношення карбованця 1994 року до гривні.

Апелянт стверджує, що не ґрунтується на принципах розумності посилання суду на те, що ОСОБА_1 не надав докази, які підтверджують факт виконання робіт у період квітень-травень 1994 року, оскільки надати таки докази неможливо.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 564/19 від 04.02.2019) на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019року у справі № 923/623/18 залишено без руху; встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів надсилання з описом вкладення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів відповідачу по справі - Публічному акціонерному товариству «Херсонський суднобудівний завод» - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз'яснено ОСОБА_1, що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

18.02.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про надання документів до апеляційної скарги, до якої додано копію опису вкладення до цінного листа та накладну № 570 про направлення апеляційної скарги з додатками відповідачу по справі - Публічному акціонерному товариству «Херсонський суднобудівний завод».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2019року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 564/19 від 04.02.2019) на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019року у справі № 923/623/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року призначено справу № 923/623/18 до розгляду на 04 квітня 2019 року о 14:00 год.

У судове засідання 04.04.2019 особисто з'явився апелянт ОСОБА_1 та представник боржника (Відповідача) Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» - Тодавчич С.М.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» (Відповідач) з позовною заявою про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що згідно наказу Херсонського суднобудівного заводу № 1190 від 28.11.1991 року Позивача було прийнято на роботу в цех № 30 водієм автомобіля 1-го класу.

Згідно розпорядження № 28 від 26.05.1994 року позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи

Викладені обставини підтверджуються відомостями з трудової книжки, копію якої додано позивачем до позовної заяви.

ОСОБА_1 стверджує, що на момент його звільнення існувала заборгованість по заробітній платі за два місяці період квітень-травень 1994 року.

Однак, за твердженнями позивача, відповідач, звільняючи ОСОБА_1, не виплатив вказану заборгованість, чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України.

Як заявляє позивач, після звільнення ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами про виплату належної заробітної плати, але до цього часу заборгованість не отримав.

Позивач заявив, що звертався до відповідача з заявою про видачу довідки про заборгованість із заробітної плати, однак не отримав її, оскільки ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» постановою Господарського суду Херсонської області від 19.07.2016 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. У зв'язку з цим доступ до архівних документів на теперішній час є неможливим.

В резолютивній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить:

- стягнути з ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» в особі ліквідатора Менчака Вячеслава Володимировича на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період квітень-травень 1994 року з врахуванням індексу інфляції, в розмірі, який буде визначено після надання ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» відомостей про розмір заборгованості по заробітній платі;

- стягнути з ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» в особі ліквідатора Менчака Вячеслава Володимировича на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, починаючи з 26.05.1994 року по день фактичного розрахунку, розмір якого буде встановлено в судовому засіданні після надання відповідачем довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1;

- витребувати від ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» в особі ліквідатора Менчака Вячеслава Володимировича довідку про заборгованість по заробітній платі та довідку про середній заробіток ОСОБА_1

Пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати.

Ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

В провадженні Господарського суду Херсонської області перебуває справа № 923/1062/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спір ОСОБА_9 щодо стягнення заробітної плати з Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» підлягає розгляду судом в межах провадження у справі про банкрутство.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Згідно ст. 3 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частино 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що заборгованість з заробітної плати за квітень-травень 1994 року не виплачена, та станом на 07.07.2018 термін затримки складає 8 806 днів (з 26.05.1994 року до 06.07.2018року).

Як встановлено ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звертаючись до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати надав до позовної заяви наступні документи:

- копію паспорту позивача;

- копія довідки про присвоєння позивачу ідентифікаційного коду ;

- копія трудової книжки;

- копії розрахункових листів (2 екз.)

- копія довіреності (для суду);

- копія доручення ХМЦ БВПД;

- ордер адвоката;

- квитанція про направлення позовної заяви відповідачу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати від ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» в особі ліквідатора Менчака В.В. довідку про заборгованість по заробітній платі та довідку про середній заробіток позивача на час звільнення.

25.10.2018 Публічним акціонерним товариством «Херсонський суднобудівний завод» до господарського суду Херсонської області надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якій відповідач зазначає, що у період квітень-травень 1994 року Позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується розрахунковими листами за квітень та травень 19894 року, а саме: у даних розрахункових листах відсутні робочі дні у відповідних місяцях та вказаний код 670 - відпустка без збереження заробітної плати.

Також, Відповідач зазначив, що у травні 1994 року бухгалтерією Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» було помилково нарахована заробітна плата Позивачу за чотири дні (за 26-27 травня та за 30-31 травня 1994 року), тобто після його звільнення, про що вказано у розрахунковому листі за відповідний період.

У червні 1994 року, вже після звільнення гр. ОСОБА_1 бухгалтерією також була помилково нарахована заробітна плата за двадцять два дні та здійснено перерахунок заробітної плати, внаслідок чого з Позивача була утримана заробітна плата за чотири дні травня 1994 року, що вказується у розрахунковому листі за відповідний місяць.

У липні 1994 року бухгалтерією підприємства здійснено перерахунок, внаслідок чого з Позивача утримана заробітна плата за двадцять два дні червня 1994 року, що вказується у розрахунковому листі за відповідний місяць.

Внаслідок здійснених перерахунків заробітної плати гр. ОСОБА_1, у Позивача виник борг перед підприємством, що відображається у розрахунковому рахунку за серпень 1994 року.

У вересні 1994 року підприємством був знятий борг з позивача.

До відзиву на позовну заяву, Публічним акціонерним товариством «Херсонський суднобудівний завод» надано розрахункові листи за період квітень-вересень 1994 року.

Публічним акціонерним товариством «Херсонський суднобудівний завод» до матеріалів справи надано довідку № 260 від 26.10.2018, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Херсонський суднобудівний завод» повідомляє, що в бухгалтерському обліку підприємства не обліковується (відсутня) заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі за період квітень-травень 1994 року.

Також, Публічним акціонерним товариством «Херсонський суднобудівний завод» надано довідку № 259 від 23.10.2018, в якій зазначено, що середня заробітна плата ОСОБА_1, станом на 26.05.1994 (день звільнення працівника) складала 5 497 карбованців 04 копійки.

29.10.2018 Позивач надає відповідь на відзив відповідача, та зазначає, що згідно довідки відповідача № 259 від 23.10.2018 року розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 складає 5 497грн. 04коп., а тому заборгованість по заробітній платі складає 10 994 грн. 08 коп. (5 497грн. 04коп.х2). Та середній заробіток за весь час затримки, відповідно до ст. 117 КЗпП України, складає 1 517 183 грн. 04коп. (5 497грн. 04коп.х286міс.).

Щодо даного розрахунку колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» № 259 від 23.10.2018, підприємство зазначає середній заробіток ОСОБА_1, який виражений в карбованцях. При цьому ОСОБА_1 при здійсненні розрахунку суми боргу по заробітній платі переводить карбованці в гривні та зазначає вже суму заборгованості у гривні із розрахунку 1:1.

25.08.1996 року Президентом України прийняти Указ «Про грошову реформу в Україні».

В пункті 1 означеного Указу вказано, провести, починаючи з 2 вересня, в Україні грошову реформу - введення в обіг визначеної Конституцією та іншим законодавством України національної валюти України, якою є гривня та її сота частина копійка.

В пункті 3 Указу вказано - українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Таким чином, здійснений ОСОБА_1 розрахунок суми заборгованості у розмірі 10 994,08грн. суперечить Указу Президента України від 25.08.1996 року «Про грошову реформу в Україні».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що саме відповідач зобов'язаний був надати співвідношення карбованця 1994 року до гривні, суд вважає необгрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява, окрім іншого, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно норм Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність заборгованості та надати відповідний розрахунок сум, що стягуються.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що питання про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач вже раніше намагався вирішувати в судах загальної юрисдикції, що підтверджується наступним.

В матеріалах справи міститься ухвала Херсонського обласного суду від 31.08.1994 року за позовом ОСОБА_1 до Херсонського суднобудівного заводу про відновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (позов було заявлено до суду безпосередньо після звільнення працівника з підприємства). Як вказано в ухвалі, рішенням районного суду в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Херсонського обласного суду від 31.08.1994 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 02.08.1994 залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Також в матеріалах справи міститься ухвала Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.10.2004 року за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Херсонський суднобудівний завод», якою позовна заява ОСОБА_1 до ВАТ «Херсонський суднобудівний завод» про стягнення заробітної плати за квітень, травень 1994 року, компенсації за невикористану відпустку за 1992-1993 роки - залишена без розгляду у зв'язку з пропуском встановленого законом строку.

Інших судових рішень щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період квітень-травень 1994 року апеляційному господарському суду не надано, та матеріали справи не містять. Відсутність таких судових рішень підтвердив сам позивач у судовому засіданні 04.04.2019.

31.10.2018 позивач ОСОБА_1 надав до господарського суду Херсонської області копію акту Контрольно-ревізійного відділу в м. Херсоні Державної контрольно-ревізійної служби від 16.07.1996року.

Як вбачається з акту Контрольно-ревізійного відділу в м. Херсоні від 16.07.1996 року його складено за результатами перевірки скарги ОСОБА_1 стосовно неправомірного присвоєння та використання його табельного номеру іншими працівниками Херсонського суднобудівного заводу за період з 1968 по 1994.

Відповідно до акту Контрольно-ревізійного відділу від 16.07.1996р., ОСОБА_1 був звільнений відповідно до наказу № 371/К від 26.05.1994р. по ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджав роботі. В день звільнення ОСОБА_1 трудову книжку не отримав. На листи відділу кадрів про необхідність отримання трудової книжки не реагував, трудова книжка зберігалась у архіві відділу кадрів. Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 26.11.1994р. Нарахувань за його табельним номером не встановлено. Будь-яких інших обставин, які можуть бути розцінені як докази у даній справі, акт Контрольно-ревізійного відділу від 16.07.1996р. не містить.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що Відповідач не надав розпорядження та заяви про надання йому відпустки без збереження заробітної плати.

В матеріалах справи містяться заперечення Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод», в яких зазначено, що згідно підпункту «в» пункту 16 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.98 р. № 41 (який діяв у той період), строк зберігання розпоряджень підприємств про надання відпусток складає 5 років, а відповідно до пункту 559 зазначеного Переліку строк зберігання заяви про надання відпусток складає 1 рік.

Отже, на підставі зазначеного нормативно-правового акту України, розпорядження Відповідача та заяви Позивача про надання відпусток підлягали знищенню.

Таким чином доводи апелянта про те, що посилання суду на Перелік типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 року № 41, нібито є незаконним, суд до уваги не приймає, оскільки самим підприємством зазначено, що знищення розпоряджень та заяв про надання відпусток ОСОБА_1 здійснено відповідно до даного Переліку. В даному випадку суд не оцінює дії підприємства Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод», а лише приймає до уваги факти, викладені Відповідачем щодо знищення розпоряджень та заяв про надання відпусток ОСОБА_1

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду:

Аналізуючи усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ОСОБА_1 факт заборгованості по заробітній платі за період квітень-травень 1994 року не підтверджено жодним документом, який може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі даної категорії. Таким чином, здійснений ОСОБА_1 розрахунок заборгованості по заробітній платі за період квітень-травень 1994 року у розмірі 10 994,08грн. та розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 1 517 183,04грн. судом до уваги не приймається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесу кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 5 ч. З ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 у порушення зазначених законодавчих норм, не надано доказів, які підтверджують факт наявності невиплаченої заборгованості по заробітній платні за період квітень - травень 1994, а факт перебування Позивача у відпустці без збереження заробітної плати підтверджується розрахунковими листами за квітень та травень 1994 рік, які надані Відповідачем до матеріалів справи.

За наведених обставин твердження позивача щодо наявності невиплаченої йому заробітної плати у період квітень-травень 1994 року, та вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати протягом 286 місяців в розмірі 1 517 183 грн. 04 коп. є необґрунтованими.

Слід також відзначити, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи «Гарсія Руїз проти Іспанії», «Красуля проти Росії», «Ільяді проти Росії», «Трофимчук проти України», «Хіро Балані проти Іспанії», «Суомінен проти Фінляндії», «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Поряд з тим, вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 постановлено з урахуванням обставин, що мають значення для справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам законодавства.

Отже підстави для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні, тому рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019 у справі № 923/623/18 (в межах справи № 923/1062/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод») слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019року по справі № 923/623/18 (в межах справи № 923/1062/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод») залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09.04.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

Л.В. Поліщук