УХВАЛА

про відмову в забезпечення позову

м. Київ

05.04.2019Справа № 910/4237/19

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» про забезпечення позову

до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор», м.Київ

про зобов'язання повернути товар на зберіганні, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» (далі - ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)») звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор» (далі - ТОВ «Березівський елеватор») заходів забезпечення позову у вигляді:

- накладення арешту на наступний товар вартістю 71 324 545,25 грн, що перебуває на зберіганні у ТОВ «Березівський елеватор» на зернових складах (зерносховищах) за адресою: Одеська обл., м. Березівка, вул. Пристанційна, 14 відповідно до договору складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018:

1) ячмінь (3 класу) - 34 045 кг (загальна вартість 185 545,25 грн),

2) пшениця м'яка (3 класу) - 4 000 000 кг (загальна вартість 25 600 000 грн),

3) пшениця м'яка (6 класу) - 3 700 000 кг (загальна вартість 22 570 000 грн),

4) соняшник (некласне) - 2 230 000 кг (загальна вартість 22 969 000 грн);

- передачі на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» товар вартістю 71 324 545,25 грн, що наразі перебуває на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор» на зернових складах (зерносховищах) за адресою: Одеська обл., м. Березівка, вул. Пристанційна, 14 відповідно до договору складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018:

1) ячмінь (3 класу) - 34 045 кг (загальна вартість 185 545,25 грн),

2) пшениця м'яка (3 класу) - 4 000 000 кг (загальна вартість 25 600 000 грн),

3) пшениця м'яка (6 класу) - 3 700 000 кг (загальна вартість 22 570 000 грн),

4) соняшник (некласне) - 2 230 000 кг (загальна вартість 22 969 000 грн).

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що за умовами договору складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018 відповідач був зобов'язаний повернути позивачу товар за першою вимогою. Однак, згідно з поясненнями заявника, на неодноразові звернення поклажодавця заявником не було повернуто товар, що переданий на зберігання, а також не допущено поклажодавця до перевірки стану товару на зберіганні.

Ураховуючи, що заяву про забезпечення позову ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» подано до суду до подання позовної заяви, останнім було підтверджено намір звернутись до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ТОВ «Березівський елеватор» про зобов'язання вчинити дії, а саме повернути товар на зберіганні, переданий відповідно до договору: ячмінь (3 класу) - 34 045 кг (загальна вартість 185 545,25 грн), пшениця м'яка (3 класу) - 4 000 000 кг (загальна вартість 25 600 000 грн), пшениця м'яка (6 класу) - 3 700 000 кг (загальна вартість 22 570 000 грн), соняшник (некласне) - 2 230 000 кг (загальна вартість 22 969 000 грн).

При цьому, необхідність застосування обраного способу забезпечення заявник обґрунтовує потребою в гарантуванні реального виконання рішення суду, а також недопущення зникнення або зменшення товару на зберіганні. Окрім того, заявник вказує на необхідність передати товар на зберіганні іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору та має всі технічні можливості зберігати товар. На думку заявника, потреба у зустрічному забезпеченні вимог відсутня.

Заява відповідає вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» про забезпечення позову, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1); передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору (п. 7); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (п. 10).

Частиною 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Зі змісту заяви вбачається, що остання подана з метою недопущення зникнення або зменшення кількості товару, належного ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)», що було передано на зберігання ТОВ «Березівський елеватор» відповідно до договору складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018.

На підтвердження викладених в заяві про забезпечення позову обставин, заявником надано суду копію договору поставки складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018, копії складських квитанцій № 434 від 13.07.2018, № 556 та № 557 від 24.07.2018, № 605 та № 606 від 30.07.2018, № 785 від 21.08.2018, копії витягів з Реєстру складських документів на зерно № 14258, № 14259, № 14260, № 14261, № 14262, № 14263 від 26.02.2019, а також копії листів-вимог ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» про повернення зерна, адресовані ТОВ «Березівський елеватор», та копію акту про недопуск до здійснення перевірки від 01.02.2019.

Однак, дослідивши подані до суду документи, судом встановлено, що матеріали заяви не містять належних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини вчинення потенційним відповідачем дій, що спрямовані на ухилення від виконання договірного зобов'язання. Зокрема, суду не надано доказів направлення відповідачу та отримання останнім листів-вимог ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)», копії яких додано до заяви.

При цьому, опис вкладення у лист від 08.02.2019 не є належним доказом відправлення на адресу відповідача листів вих. № 07/02-2019-1/1, вих. № 13-09/18-3, вих. № 31-01/19-3, вих. № 21-01/19, вих. № 31-01/19-9, вих. № 31-01/19-12, оскільки згідно з вказаним описом вкладення у лист відповідні документи були направлені на адресу: Одеська обл., м. Березівка, вул. Пристанційна, 14, яка не є адресою реєстрації місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Березівський елеватор» згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З наданого заявником витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.03.2019 № вбачається, що станом на 08.02.2019 відповідач був зареєстрований за адресою: м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 18 (запис про державну реєстрацію зміни місцезнаходження юридичної особи від 25.01.2019).

Акт про недопуск до здійснення перевірки від 01.02.2019, на який посилається заявник, також оцінюється судом критично, оскільки такий акт складено одноособово інспектором Компанії «CISS Group Ukraine» та скріплено печаткою вказаної компанії. Водночас, матеріали справи не містять документів, якими було б уповноважено представника Компанії «CISS Group Ukraine» засвідчувати обставини, про які вказує заявник. Даний акт не містить підписів представників відповідача або відповідних уповноважених осіб, у зв'язку з чим не приймається судом в якості доказу ухилення відповідача від взятих на себе договірних зобов'язань.

Також судом враховано, що строк зберігання за договором складського зберігання зерна № 30 від 02.07.2018 станом на дату подання даної заяви не минув та становить до 30.04.2019 (п. 7.1 договору).

Відтак, всупереч ст. ст. 136, 139 Господарського процесуального кодексу України наданими заявником документами не підтверджується як обізнаність відповідача про пред'явлення до нього вимог поклажодавцем, так і вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (зокрема, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації; висловлення відповідачем відмови виконати зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви в частині вимог про накладення арешту на майно, що перебуває у відповідача.

Окрім того, суд звертає увагу заявника, що згідно з частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У розглядуваній заяві ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» зазначило про намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою про зобов'язання вчинити дії, а саме повернути товар на зберіганні, переданий відповідно до договору: ячмінь (3 класу) - 34 045 кг (загальна вартість 185 545,25 грн), пшениця м'яка (3 класу) - 4 000 000 кг (загальна вартість 25 600 000 грн), пшениця м'яка (6 класу) - 3 700 000 кг (загальна вартість 22 570 000 грн), соняшник (некласне) - 2 230 000 кг (загальна вартість 22 969 000 грн).

Тому, обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді передачі товару, що наразі перебуває на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор» на зернових складах (зерносховищах), на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» фактично направлений на задоволення позовних вимог заявника без вирішення спору по суті, що вочевидь виходить за межі правового регулювання статей 136-140 Господарського процесуального кодексу України

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги, що заявником не було наведено достатніх належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов'язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» № б/н від 03.04.2019, яку подано до суду 03.04.2019, про забезпечення позову у справі № 910/4237/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Відповідно до пункту 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В. В. Князьков