ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" квітня 2019 р. Cправа № 902/536/15

Суддя господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" (вул. Заводська, 7, смт.Браїлів, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23130);

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Старком - Агро" (вул. Енергетична, 1, с. Широка Гребля, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23230)

до: Реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції (вул. Соборна, 90, смт. Тростянець, Вінницька обл., 24300)

про розірвання договорів суборенди землі та скасування рішень про державну реєстрацію права суборенди

в межах справи № 902/536/15

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи"

до: Публічного акціонерного товариства "Браїлівське"

про визнання банкрутом

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/536/15 за заявою ТОВ "Кредитні Ініціативи" до ПАТ "Браїлівське" про визнання банкрутом.

28.04.2015 року судом винесено ухвалу про порушення провадження у даній справі; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Ухвалою суду від 17.02.2016 року у справі № 902/536/15 припинено повноваження керівника ПАТ "Браїлівське" ОСОБА_2; виконання обов'язків керівника ПАТ "Браїлівське" покладено на розпорядника майна ОСОБА_1

В подальшому, ухвалою від 20.02.2018 року звільнено арбітражного керуючого ОСОБА_1 від виконання повноважень розпорядника майна та виконання обов'язків керівника ПАТ "Браїлівське" у справі № 902/536/15 та призначено розпорядником майна та виконуючим обов'язків керівника ПАТ "Браїлівське" у даній справі арбітражного керуючого ОСОБА_3

12.04.2019 року до суду від Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" надійшла позовна заява б/н від 11.04.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старком - Агро" та Реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції, в якій позивач просить: розірвати договори суборенди землі та скасувати рішення про державну реєстрацію права суборенди ТОВ "Старком - Агро", згідно переліку.

Також, до позовних матеріалів додано клопотання б/н від 11.04.2019 року про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Так, вказане клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги складаються з вимог про розірвання 36 договорів та скасування 36 рішень, загалом 72 немайнові вимоги.

Відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму на працездатну особу, що становить 1 921,00 грн.

Таким чином ПАТ "Браїлівське" має сплатити за подання позову судовий збір у розмірі 138 312,00 грн. (72 x 1 921 = 138 312,00 грн.).

Разом з тим, у позивача об'єктивно відсутня можливість сплатити судовий збір, оскільки підприємство наразі перебуває в процедурі банкрутства, господарської діяльності не здійснює, кошти на рахунках відсутні.

Посилаючись на наведені обставини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ 4.ХІ.1950) та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі (Кreuz v. Poland), позивач просить відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Суд, розглянувши вказане клопотання, проаналізувавши норми діючого законодавства України, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Разом з тим, обставини щодо перебування позивача у процедурі банкрутства та відсутності коштів, свідчать про утруднення в здійсненні оплати позивачем судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.ч 1-4 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення ч. 2 ст. 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії.

Положення ч. 2 ст. 64 Конституції України не допускають обмеження права на судовий захист навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Це узгоджується з положеннями зазначеними в Загальній декларації прав людини, за якою кожен, у разі порушення його основних прав, наданих конституцією і законом, має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами (стаття 8).

Згідно ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.7, ч.1 ст.8 "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути "розумним", тобто таким, що з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція викладена у справі "ОСОБА_4 і ОСОБА_4 проти Румунії".

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, враховуючи наведені вище положення закону та беручи до уваги обставини, викладені позивачем у клопотанні, суд з метою недопущення обмеження позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 129 Конституції України, дійшов висновку про можливість задоволення клопотання ПАТ "Браїлівське" та відстрочення останньому сплати судового збору за подання даної позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Так, суд дослідивши подану ПАТ "Браїлівське" позовну заяву, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п. 9 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI) зазначено, що справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Відтак, суд оглянувши матеріали поданої позовної заяви дійшов висновку про призначення її до розгляду в судовому засіданні в межах справи № 902/536/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Браїлівське".

При цьому, згідно положень ст. 12 ГПК України, розгляд даної позовної заяви буде здійснюватись в порядку загального позовного провадження.

Також, до позовних матеріалів додано клопотання позивача б/н від 11.04.2019 року про витребування доказів від першого відповідача.

Так, вказане клопотання мотивовано тим, що арбітражний керуючий ОСОБА_3 призначений розпорядником майна та виконуючим обов'язків керівника ПАТ "Браїлівське" ухвалою суду 20.02.2018 року.

Попереднім т.в.о. керівника та розпорядником майна ПАТ "Браїлівське" ОСОБА_1 не передано новопризначеному розпоряднику ні оригінали ні копії договорів суборенди землі, вимога про розірвання яких є предметом позову.

При цьому, згідно з умовами згаданих договорів, кожен з них був складений у трьох примірниках, один з яких переданий відповідачу.

Враховуючи відсутність у позивача згаданих угод та з метою повного та всебічного розгляду справи, позивач просить суд витребувати вказані договори у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 2 ст. 81 ГПК України).

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч. 3 ст. 81 ГПК України).

Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду (ч. 6 ст. 81 ГПК України).

Так, враховуючи наведені вище положення законодавства, дослідивши клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку про задоволення вказаного клопотання, як такого, що відповідає вимогам ст. 81 ГПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 12, 18, 73, 74, 81, 120, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити клопотання Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" б/н від 11.04.2019 року про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви.

2. Відстрочити Публічному акціонерному товариству "Браїлівське" сплату судового збору за подання позову до винесення судового рішення у справі №902/536/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старком - Агро" та Реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції про розірвання договорів суборенди землі та скасування рішень про державну реєстрацію права суборенди.

3. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старком - Агро" та Реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції про розірвання договорів суборенди землі та скасування рішень про державну реєстрацію права суборенди - призначити в межах справи № 902/536/15 до розгляду в підготовчому засіданні на 20.05.2019 року - 15:00 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області, вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018.

4. Зобов'язати сторони забезпечити явку в засідання повноважних представників з доказами про повноваження, визначеними ст.60 ГПК України з документами, що посвідчують особу.

5. Задоволити клопотання Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" б/н від 11.04.2019 року про витребування доказів.

6. Відповідачам у строк до 16.05.2019 року надати суду: письмовий відзив на позовну заяву з нормативно-документальним обґрунтуванням та підтвердженням, з доказами надсилання копії відзиву з додатками позивачу.

7. Позивачу, відповідно до ст.ст. 166, 178 ГПК України надати до суду відповідь на відзиви (у разі отримання таких відзивів) не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 16.05.2019 року.

8. Зобов'язати ТОВ "Старком - Агро" надати суду належним чином завірені копії (та оригінали для огляду в судовому засіданні) договорів суборенди землі, укладених з ПАТ "Браїлівське", а саме: № 87 від 08.04.2016 року, № 107 від 17.03.2016 року, № 103 від 07.04.2016 року, № 95 від 17.03.2016 року, № 77 від 28.02.2016 року, №70 від 28.02.2016 року, № 69 від 28.02.2016 року, № 86 від 28.02.2016 року, № 84 від 28.02.2016 року, № 92 від 17.03.2016 року, № 79 від 17.03.2016 року, № 18 від 28.02.2016 року, № 93 від 17.03.2016 року, № 122 від 17.03.2016 року, № 120 від 17.03.2016 року, № 119 від 17.03.2016 року, № 10 від 17.03.2016 року, № 09 від 17.03.2016 року, № 08 від 17.03.2016 року, № 07 від 17.03.2016 року, № 15 від 28.02.2016 року, № 06 від 17.03.2016 року, № 21 від 17.03.2016 року, № 42 від 17.03.2016 року, № 46 від 28.02.2016 року, № 44 від 08.04.2016 року, № 30 від 28.02.2016 року, № 45 від 28.02.2016 року, № 54 від 08.04.2016 року, № 52 від 28.02.2016 року, № 58 від 28.02.2016 року, № 48 від 08.04.2016 року, № 14 від 08.04.2016 року, № 78 від 17.03.2016 року, № 02 від 17.03.2016 року, № 123 від 17.03.2016 року.

9. Ухвалу надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення згідно переліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256, пп. 17.5 п. 17 ч. 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана суддею 16.04.2019 року.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ПАТ "Браїлівське" (вул. Заводська, 7, смт. Браїлів, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23130);

3 - арбітражному керуючому ОСОБА_3 (вул. Соборна, 8, м. Вінниця, 21050, а/с 8060);

4 - ТОВ "Старком - Агро" (вул. Енергетична, 1, с. Широка Гребля, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23230);

5 - Реєстраційній службі по Тростянецькому району Тростянецького МУЮ (вул. Соборна, 90, смт. Тростянець, Вінницька обл., 24300)