ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 Справа №914/2267/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна»,

м. Ходорів Львівської обл.,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе», м. Львів,

про: стягнення 639 213,76 грн.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: не зявився,

Від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність №б/н від 05.03.2019р.).

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» про стягнення 758 509, 80 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. залишено позов без руху для усунення недоліків. 21.01.2019 р. відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 04.02.2019р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 05.03.2019р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07.03.2019р. у цій справі) закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.03.2019р. розгляд справи по суті відкладався на 28.03.2019р. та на 03.04.2019р.

Позиція позивача.

У судове засідання 03.04.2019 р. представник позивача не зявився, у попередньому судовому засіданні підтримав у повному обсязі позовні вимоги (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), які обґрунтовуються наступним. Відповідно до умов Договору поставки №300118, укладеного між сторонами 30.01.2018р., позивач зобовязувався поставляти, а відповідач - приймати та оплачувати товар на умовах договору. оскільки відповідачем не було оплачено повністю всю вартість отриманого товару, просить стягнути з ТзОВ Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе» 575 627,76 грн. заборгованості з урахування індексу інфляції, 54 495,59 грн. пені, 9 090,41 грн. 3% річних.

Позиція відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 03.04.2019р. зявився, усно заперечував проти заявлених позовних вимог. Письмового відзиву на позов не подав.

Обставини справи.

30.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» укладено договір поставки №300118/01, згідно з умовами якого позивач зобовязувався поставити відповідачу товар (гофротару).

Відповідно до п.4.2 Договору сторонами погоджено умови оплати товару - впродовж 30 календарних днів з моменту отримання покупцем товару на складі покупця.

Сторонами підписано:

- Додаток №1 до договору поставки, в якому погоджено відповідальну особу від ТзОВ ТВК «Перша приватна броварня «Для людей як для себе», відповідальну за прийняття товарно-матеріальних цінностей комірник ОСОБА_2, а також зразок печатки товариства.

- Додаток №2 до договору поставки, в якому сторони погодили ціни та асортимент товару;

- Додаток №3 Специфікацію з якості товару.

Позивач поставив товар на підставі таких видаткових накладних:

· №1850 від 21.06.2018р. на суму 51 307,02 грн. з ПДВ, ТТН №Р1850від 21.06.2018р. та довіреності №417 від 21.06.2018р.;

· №2257 від 25.07.2018р. на суму 183 836,16 грн., ТТН №Р2257 від 25.07.2018р.;

· №2334 від 01.08.2018р., ТТН №Р2334 від 01.08.2018р.;

· №2520 від 16.08.2018р. на суму 182 414,16 грн., ТТН №Р2520 від 16.08.2018р.;

· №2575 від 23.08.2018р. на суму 180 992,16 грн., ТТН №Р2575 від 23.08.2018р.

12.10.2018 р. позивачем надіслано відповідачу претензію на суму 725 694,00 грн. з проханням оплатити заборгованість за договором поставки.

19.10.2018р., 29.10.2018р. позивачем повторно надіслану претензію про оплату заборгованості за поставлений товар.

Від дати відкриття провадження у цій справі відповідачем частково оплачено заборгованість за договором, що стало підставою для зменшення заявлених позовних вимог позивачем до 535 694,00 грн. станом на 22.02.2019р. включно.

Оцінка суду.

Між сторонами виникли взаємні права та обовязки на підставі укладеного договору поставки №300118/01 від 30.01.2018 р.

Згідно приписів ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Щодо суми основного боргу, то позивач просить стягнути з відповідача 535 694,00 грн. Однак, суд, здійснивши аналіз товаророзпорядчих документів, наданих позивачем на підтвердження поставки товару, звертає увагу позивача на те, що видаткова накладна №2334 від 01.08.2018р. на суму 178 451,52 грн. не містить відміток відповідальної особи відповідача (комірника ОСОБА_2М.) у графі «отримав», відсутня також і печатка. Крім того, сторони спору окремо у Додатковій угоді №1 до договору поставки №300118/01 від 30.01.2018р. погодили особу від ТзОВ ТВК «Перша приватна броварня «Для людей як для себе», матеріально відповідальну за приймання товарно-матеріальних цінностей комірник ОСОБА_2, а також погодили зразок печатки на товарно-супровідних документах, що підтверджує отримання товару покупцем (відповідачем у справі). Тому, суд критично оцінює додаткові пояснення (вх.№13153/19 від 28.03.2019р.) позивача в частині відсутності підпису і печатки на цій накладній та не бере до уваги зазначену накладну як доказ поставки товару відповідачу. Пояснення позивача (вх.№13153/18 від 28.03.2019р., а.с. 134) про те, що документи на поставку товару за цією накладною були залишені на підпис експедитором ТзОВ «Дунапак-Україна», однак через недобросовісність працівників ТзОВ ТВК «Перша приватна броварня «Для людей як для себе» щодо належного оформлення та підписання супровідних документів на товар, суд не приймає, адже пройшов тривалий час з дати поставки товару до часу звернення позивача з позовом до суду і за цей час можливо було узгодити з відповідачем нюанси щодо належного підписання спірної видаткової накладної №2334 від 01.08.2018р.

Відтак, позивачем підтверджено належними доказами поставку товару на загальну суму 527 242,48грн. Суд також враховує здійснені відповідачем оплати поставленої та отриманої продукції на загальну суму 155 000,00 грн. і зазначає, що правомірною до стягнення з відповідача є сума основного боргу в розмірі 327 242,48 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 39 933,76 грн. інфляційних витрат, 9 090,41 грн. 3% річних.

Суд, здійснивши перерахунок цих сум, встановив правомірність до стягнення з відповідача 20 587,65 грн. інфляційних втрат, 5 493,97 грн. -3% річних.

На підставі п.5.2 договору поставки №300118/01 від 30.01.2018р. позивач правомірно нарахував відповідачу 54 495,59 грн. пені.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати.

Сплачений позивачем судовий збір (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-220, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе» (адреса: 79032, м. Львів, вул.Дж.Вашингтона, 10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна» (адреса: 81750, Львівська обл., Жидачівський р-н, м.Ходорів; ) 372 242,48 грн. основного боргу, 20 587,65 грн. інфляційних втрат, 5 493,97 грн. -3% річних, 54 495,59 грн. пені, 6 792,29 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення буде складено та підписано 10.04.2019р.

Суддя Козак І.Б.