ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019м. ДніпроСправа № 904/664/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Гаркуші К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Макрохім", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "ОСКАР", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 398 817,71 грн за договором поставки № 2016/57-1 від 09.06.2016

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Макрохім" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "ОСКАР" (надалі - відповідач) про стягнення 336 346,00 грн основного боргу; 44 753,40 грн пені; 13 988,86 грн інфляційних втрат; 3 729,45 грн трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 2016/57-1 від 09.06.2016, в частині здійснення оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2019 відкладено розгляд справи на 04.04.2019 на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 216 ГПК України.

02.04.2019 на електронну пошту суду від позивача, на виконання ухвали суду від 19.03.2019, надійшло клопотання вих. №2-904/664/19-К від 02.04.2019 про залучення доказів, а саме: видаткових накладних №МХ025910 від 19.09.2018, №МХ025912 від 19.09.2018, товарно-транспортних накладних №МХ025910 від 19.09.2018, №МХ025912 від 19.09.2018, довіреності №122 від 18.09.2018, платіжного доручення №902301 від 13.03.2019.

Суд долучив клопотання позивача разом з доданими документами до матеріалів справи.

04.04.2019 ТОВ "Виробниче об'єднання "ОСКАР" подало до суду клопотання вих. № 92/05-2 від 03.04.2019, в якому відповідач повідомив, що 13.03.2019 він частково погасив суму боргу за договором поставки № 2016/57-1 від 09.06.2016 в розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 902301 від 13.03.2019.

Суд долучив клопотання відповідача з доданими документами до матеріалів справи.

В судове засідання 04.04.2019 представник ПрАТ "Макрохім" не з'явився, в клопотанні вих. №2-904/664/19-К від 02.04.2019 про залучення доказів позивач просив розглянути справу без участі його представника.

Представник ТОВ "Виробниче об'єднання "ОСКАР" також не з'явився в судове засідання, в клопотанні вих.№ 92/05-2 від 03.04.2019 відповідач просив розглянути справу за наявними документами, без участі його представника.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, без участі представників позивача і відповідача.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.06.2016 між Приватним акціонерним товариством "Макрохім" (далі - позивач, постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання -"ОСКАР" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 2016/57-1 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов'язався своєчасно прийняти і сплатити продукцію в порядку і на умовах, обумовлених в цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування, асортимент, якість, кількість, одиниці виміру, ціна одиниці продукції визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Загальна сума договору складається згідно сум всіх специфікацій. Покупець здійснює оплату за продукцію на підставі рахунку постачальника на умовах та в строки, визначені сторонами у відповідній специфікації (пункти 2.1, 2.2 Договору).

Договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін до 31.12.2017, закінчення терміну дії даного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, пов'язаних з оплатою і претензійними вимогами (п. 3.1. Договору).

18.09.2018 сторони підписали специфікацію № 11 до Договору (арк.с. 25), в якій узгодили поставку продукції на загальну суму 356 346,00 грн з ПДВ. Термін поставки - до 20.09.2018 включно. Умови оплати - згідно з договором, оплата протягом 10 календарних днів. Умови поставки: СРТ, м. Нікополь, склад покупця.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу продукції на загальну суму 356 346,00 грн з ПДВ, а саме:

- за видатковою накладною №МХ025910 від 19.09.2018 - на суму 340 956,00 грн з ПДВ;

- за видатковою накладною №МХ025912 від 19.09.2018 - на суму 15 390,00 грн з ПДВ.

Враховуючи умови оплати, визначені специфікацією № 11 від 18.09.2018 до Договору, строк оплати за вищезазначеними видатковими накладними настав 01.10.2018 (30.09.2018 - вихідний день, тому на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку оплати є перший за ними робочий день - 01.10.2018).

До звернення позивача з даним позовом до суду відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції в загальній сумі 20 000,00 грн (30.11.2018 - 10 000,00 грн, 16.01.2019 - 10 000,00 грн), що підтверджується відповіддю АТ "ОТП Банк" вих. № 70-1-1/434 від 07.02.2019 на запит позивача (арк.с. 33). Отже, сума основного боргу за Договором станом на дату відкриття провадження у справі складала 336 346,00 грн (356 346,00 грн - 20 000,00 грн = 336 346,00 грн).

Листом № 532 від 26.10.2018 (арк.с. 27) ТОВ "Виробниче об'єднання -"ОСКАР" направило на адресу позивача графік погашення заборгованості в розмірі 356 346,00 грн з ПДВ, а саме: 56 346,00 грн з ПДВ - до 09.11.2018;150 000,00 грн з ПДВ - до 23.11.2018; 150 000,00 грн з ПДВ - до 07.12.2018.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № 966 від 19.11.2018 (арк.с. 28-29), в якій просив у п'ятиденний строк з моменту пред'явлення цієї претензії погасити заборгованість перед ПрАТ "Макрохім", що виникла на підстав договору поставки № 20156/57-1 від 09.06.2016 (включаючи нараховані на розмір основного боргу штрафні санкції, інфляційні втрати та % річних) у розмірі 381 822,29 грн.

Листом № 14-3/721 від 26.12.2018 (арк.с. 30) відповідач зазначив, що не зміг здійснити оплату згідно з графіком погашення заборгованості з об'єктивних та незалежних від нього причин, повідомив про ймовірність погашення заборгованості до кінця лютого 2019 року.

23.01.2019 сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору (арк.с. 31-32), за умовами п. 1 якої вони підтвердили, що станом на дату підписання цієї додаткової угоди існує заборгованість покупця перед постачальником за основним договором у розмірі 336 346,00 грн, яка складається з: 320 956,00 грн - за видатковою накладною №МХ025910 від 19.09.2018; 15 390,00 грн - за видатковою накладною №МХ025912 від 19.09.2018.

В п. 2 зазначеної додаткової угоди сторони домовились, що основний борг покупець зобов'язаний погасити у порядку та строки, визначені у п. 3 цієї додаткової угоди. У такому випадку постачальник зобов'язується не нараховувати і не стягувати з покупця пеню.

Пунктом 3 вказаної додаткової угоди встановлений такий графік погашення покупцем основного боргу: до 01.02.2019 - 100 000,00 грн, до 01.03.2019 - 100 000,00 грн, до 01.04.2019 - 136 346,00 грн.

Згідно з п. 6 додаткової угоди сторони домовились та підтверджують, що допущення покупцем порушення будь-якого зі строків здійснення платежів, визначених пунктом 3 цієї додаткової угоди, більше ніж на 1 банківський день вважатиметься порушенням з боку покупця додаткової угоди в частині погашення заборгованості в цілому та у такому випадку постачальник матиме право, в тому числі і до настання будь-якого наступного строку, визначеного п. 3 цієї додаткової угоди, звернутись до суду з позовом щодо стягнення всієї вказаної у п. 1 цієї додаткової угоди загальної заборгованості, за вирахуванням вже сплаченої суми, з донарахуванням пені, 3% річних, інфляційних втрат, інших належних платежів та нарахувань у відповідності до законодавства аж до моменту повного погашення покупцем основного боргу. Відмова постачальника від нарахування пені у такому разі втрачає силу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплати заборгованості згідно з графіком, визначеним пунктом 3 додаткової угоди №1 від 23.01.2019 до Договору, суд дійшов висновку про порушення ТОВ "Виробниче об'єднання -"ОСКАР" умов додаткової угоди, а отже відмова позивача від нарахування пені втратила силу на підставі пункту 6 додаткової угоди №1 від 23.01.2019 до Договору.

В силу статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору.

У відповідності до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

13.03.2019, після відкриття провадження у справі, відповідач частково сплатив основний борг в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 902301 від 13.03.2019.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи часткову сплату відповідачем основного боргу в процесі розгляду справи, провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 10 000,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків розрахунку за поставлену позивачем продукцію, беручи до уваги часткову оплату відповідачем заборгованості в процесі розгляду справи, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково - в сумі 326 346,00 грн.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 13 988,86 грн за загальний період прострочення з жовтня по грудень 2018 року, 3% річних в сумі 3 729,45 грн за загальний період прострочення з 02.10.2018 по 08.02.2019.

Оскільки позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що продукція, поставлена за видатковими накладними №МХ025910 від 19.09.2018, №МХ025912 від 19.09.2018, оплачена відповідачем частково, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає, що розрахунок здійснений правильно, а відтак позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню повністю, а саме підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 13 988,86 грн, 3% річних в сумі 3 729,45 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору у разі несвоєчасної або не в повному об'ємі оплати покупцем продукції, поставленої згідно специфікації, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але у будь-якому випадку не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача розмір пені за порушення строків оплати продукції, поставленої за видатковими накладними №МХ025910 від 19.09.2018, №МХ025912 від 19.09.2018, за загальний період прострочення з 02.10.2018 по 08.02.2019, становить 44 753,40 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

В силу п. 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом встановлено, що зобов'язання з оплати продукції, поставленої за видатковими накладними №МХ025910 від 19.09.2018, №МХ025912 від 19.09.2018, виконано відповідачем з порушенням умов, визначених в специфікації № 11 від 18.09.2018 до Договору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що розрахунок пені здійснений правильно, а відтак позовні вимоги про стягнення пені в сумі 44 753,40 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач сплатив судовий збір у сумі 6 043,03 грн згідно з платіжним дорученням № 847 від 05.02.2019 (арк.с. 16), тоді як належна до сплати сума судового збору, виходячи з розміру заявлених майнових вимог позивача (398 817,71 грн) становить 5 982,27 грн. Зайво сплачений судовий збір у сумі 60,76 грн підлягає поверненню позивачу за його клопотанням на підставі ухвали суду.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачені або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2018 між адвокатом Вінокуровим Володимиром Олеговичем (далі - адвокат) і Приватним акціонерним товариством "Макрохім" (далі - клієнт) укладений договір про надання правничої допомоги (адвокатських послуг), відповідно до п. 1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в будь-яких адміністративних, кримінальних, цивільних та господарських справах (спорах) в суді, в будь-яких правоохоронних органах, перед будь-якими органами державної влади та місцевого самоврядування, їх структурними підрозділами, посадовими та службовими особами, перед будь-якими юридичними особами та фізичними особами, при проведенні слідчих дій, перевірок, що стосуються клієнта або проводяться у його володінні тощо, за що клієнт зобов'язується сплатити адвокату гонорар.

За умовами п. 2 зазначеного договору розмір гонорару та порядок розрахунку визначається в додаткових угодах до цього договору.

07.02.2019 адвокат Вінокуров Володимир Олегович (далі - адвокат) і Приватне акціонерне товариство "Макрохім" (далі - клієнт) уклали додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) №01/18 від 27.06.2018 (арк.с. 36-37), відповідно до п. 1 якої клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в Господарському суді Дніпропетровської області з питань підготовки, подачі позову та представництва інтересів клієнта в судовій справі за позовом клієнта до ТОВ "ВО "ОСКАР", .

Пунктом 3 зазначеної додаткової угоди сторони погодили попередній розрахунок гонорару адвоката, передбаченого цієї додатковою угодою, в загальній сумі 4 050,00 грн, а саме:

- збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів - 560,00 грн;

- підготовка, оформлення позовної заяви/ відзиву на позовну заяву/ зустрічної позовної заяви/ відповіді на відзив/ письмових заперечень/ мирової угоди/ апеляційної скарги/ відзиву на апеляційну скаргу/ касаційної скарги/ відзиву на касаційну скаргу/ додаткових письмових пояснень, розрахунку/ контррозрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та інших нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи - 1 680,00 грн;

- участь адвоката у судових засіданнях - 560,00 грн;

- компенсація витрат адвоката на відрядження в інтересах клієнта - 1 200,00 грн (відповідно до вартості проїзних документів);

- компенсація витрат адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє - 50,00 грн.

При цьому в пункті 4 вказаної додаткової угоди сторони узгодили, що остаточний розрахунок гонорару адвоката за виконання доручення, передбаченого цією додатковою угодою, визначається у Звіті про надану правничу допомогу та/або виставленому адвокатом на користь клієнта рахунку.

Натомість, матеріали справи не містять звіту про правничу допомогу, надану представником позивача ПрАТ "Макрохім", або рахунку, виставленого адвокатом Вінокуровим В.О. на користь ПрАТ "Макрохім", які б визначали остаточний розрахунок гонорару адвоката та підтвердили обсяг наданої професійної правничої допомоги.

Крім того, до суду не надано доказів на підтвердження витрат адвоката на відрядження в інтересах клієнта в сумі 1 200,00 грн, які включені до загальної суми витрат на професійну правничу допомогу за попереднім розрахунком гонорару адвоката (п. 3 додаткової угоди від 07.02.2019 до договору про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) №01/18 від 27.06.2018).

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 050,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "ОСКАР" (49044, м. Дніпро, бульвар Катеринославський, будинок 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Макрохім" (01133, м. Київ, вулиця Верхня, будинок 3, ) основний борг в сумі 326 346,00 грн (триста двадцять шість тисяч триста сорок шість гривень 00 копійок), пеню в розмірі 44 753,40 грн (сорок чотири тисячі сімсот п'ятдесят три гривні 40 копійок), інфляційні втрати в розмірі 13 988,86 грн (тринадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 86 копійок), три відсотки річних у розмірі 3 729,45 грн (три тисячі сімсот двадцять дев'ять гривень 45 копійок), судовий збір в сумі 5 982,27 грн (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві гривні 27 копійок).

Закрити провадження в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Макрохім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "ОСКАР" про стягнення основного боргу в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.04.2019.

Суддя А.Є. Соловйова