ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м.Дніпро Справа № 912/2185/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ": Колос Ю.В., довіреність №1704/юр від 13.02.2019 р., адвокат;

від ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал": Клименко Є.Г., довіреність №б/н від 17.12.2018 р., адвокат;

інші учасники провадження не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року (повний текст складено 28.11.2018 року) у справі № 912/2185/16 (суддя Тимошевська В.В.)

про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал"

в частині розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ", м. Київ

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", м. Олександрія

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант", м. Київ

про визнання зобов'язання за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011 року припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року у справі № 912/2185/16 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" № 2942/08-ІІІ від 14.08.2018 року про визнання зобов'язання за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року припиненим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору (п.п. 4.1, 2.5-2.7) відповідають змісту поруки. Водночас, оскільки договір містить й інші умови, які є відмінними від змісту поруки, а зміст зобов'язання за договором є ширшим від змісту зобов'язання поруки, то обмеження правовідносин сторін за договором нормами, якими врегульовано поруку, не відповідає фактичним умовам такого договору, а тому застосування ст. 559 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін за договором є неможливим.

Не погодившись з ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи у визнанні зобов'язань з поруки за договором припиненими, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір містить умови, які за своїм змістом відповідають договору поруки, але не врахував приписи ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку щодо неможливості застосування ст. 559 Цивільного кодексу України до умов договору, безпідставно не застосував норму ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України до умов п. п. 2.5-2.1, п. 4.1 договору, які відповідають змісту поруки, у зв'язку з чим помилково прийняв неправильне і незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Скаржник просить скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року в межах справи про банкрутство № 912/2185/16 про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант".

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, визнати зобов'язання поруки за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробничим об'єднанням "Етал" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", припиненими.

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи позивача. Просить залишити оскаржувану ухвалу без змін як законну та обґрунтовану.

Зазначає на норми права, що регулюють спірні правовідносини та положення п.3.2 договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011 року, згідно яких дія договору не припиняється в разі припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором в зв'язку з ліквідацією позичальника та з інших підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що доводи оскаржуваної ухвали відповідають правовій позиції, що викладена вищими судовими інстанціями. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

05.02.2018 року від представника ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Eтал" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Представники інших кредиторів відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом, АТ "Сбербанк" та ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" були заявлені клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В задоволені вищезазначених клопотань колегією суддів відмовлено у зв'язку відсутністю технічної можливості для проведення відеоконференції у Центральному апеляційному господарському суді.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, клопотання підлягає відхиленню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" (надалі - ПАТ "Піреус Банк МКБ", позивач) у межах провадження справи № 912/2185/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" (надалі - ПрАТ "НВО "Етал", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (надалі - ТОВ "Фінансгарант", відповідач-2) про визнання зобов'язання за договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", припиненим.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що спірний договір за своєю правовою природою є договором поруки, зобов'язання за яким припинились в силу положень частини 4 ст. 559 Цивільного кодексу України внаслідок того, що кредитор в межах

6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителя.

Позивач зазначав, що його звернення з позовом є необхідним для захисту його прав як кредитора у справі про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал", оскільки ТОВ "Фінансгарант" також заявлено у справі про банкрутство заяву про визнання його грошових вимог до боржника, які ґрунтуються, у тому числі на договорі від 11.03.2014 року.

За твердженням ПАТ "Піреус Банк МКБ", сума визнаних вимог відповідача-2 впливає на кількість його голосів на зборах кредиторів та у комітеті кредиторів, а також на суму грошових коштів, яку відповідач -2 отримає від продажу майна боржника. Це, в свою чергу, впливає на права та законні інтереси позивача як конкурсного кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2016 року порушено провадження у справі № 912/2185/16 про банкрутство "ПрАТ "НВО "Етал", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майна боржника, призначено розпорядника майна.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2018 року визнано грошові вимоги ПАТ "Піреус Банк МКБ" в сумі 189 621 446, 41 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів.

Заява з грошовими вимогами ТОВ "Фінансгарант" до боржника- ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Eтал" не розглянута судом.

Позивач звернувся до суду з заявленими позовними вимогами в порядку ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до спірного договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку (надалі - Договір), який укладено між ПрАТ "НВО "Етал" ("Співпозичальник"), та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" ( "Кредитор") сторонами договору погоджено наступне:

-пункт 1.1. - Співпозичальник приймає на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням Позичальника за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011року (далі -Кредитний договір), укладеним між Кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контакт-Центр" (в Кредитному договорі іменоване "Позичальник"), з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості 5 000 000,00 доларів США з процентної ставкою 12,1% річних, зі строком повернення кредиту до 22 грудня 2014 року включно;

-пункт 1.2. - Співпозичальник підтверджує, що він обізнаний з усіма умовами Кредитного договору (з урахуванням додаткових угод до нього) та вважає їх прийнятними для себе;

-пункт 1.3. - з моменту укладання цього Договору Співпозичальник та Позичальник стають солідарними боржниками за Кредитним договором та несуть солідарний обов'язок перед Кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань Позичальника, передбачених Кредитним договором (том 1 а.с.55-57).

Відповідно до п.4.3 договору Співпозичальник залишається зобов'язаним перед Кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

В подальшому право вимоги за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року відступлене банком Товариству з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" згідно договору № 431-11 від 17.09.2015 року (том 1 а.с.58-61).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" відступило своє право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" на підставі договору про відступлення права вимоги № 431-11-1 від 25.12.2015 року (том 1 а.с.62-64).

Підставою заявленого позову позивач зазначав положення договору (п.1.3, 2.5, 2.6, 2.7, 4.1) та ч.1 ст.546, ч.1 ст.547, ст.553, ч.1 ст.554, ч.2 ст.556, ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виходячи зі змісту спірного договору, він прямо не передбачений актами цивільного законодавства. В ньому сторони врегулювали взаємовідносини на власний розсуд, відмінний від правових норм, які регулюють поруку.

Найменування сторонами спірного договору саме як договору про встановлення солідарного обов'язку (а не договору поруки) свідчить, що волевиявлення сторін не було направлено на укладання договору поруки і вони мали намір врегулювати свої відносини по іншому, ніж це передбачено законодавчими нормами, що регулюють поруку.

З цього приводу колегія поділяє висновок оскаржуваної ухвали що правова природа договору визначається виходячи з його змісту, а не на підставі назви договору та погоджується з висновком суду про неможливість оцінки спірного договору як договору поруки.

З аналізу змісту договору встановлено, що в договір про встановлення солідарного обов'язку сторони внесли ряд положень, які є відмінними від правових норм, що регулюють поруку.

На відміну від положень ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні (без будь-яких застережень), у п. 2.7 договору про встановлення солідарного обов'язку зазначено, що Співпозичальник у разі, належного виконання зобов'язань за Кредитним договором має право на зворотну вимогу (регрес) до позичальника в розмірі та порядку, які встановлюються окремим договором між позичальником та Співпозичальником.

Також, на відміну від положень ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу України, яка передбачає одержання поручителем вимоги кредитора про виконання зобов'язання, пунктом 2.6. договору про встановлення солідарного обов'язку прямо передбачено право Кредитора у випадку наявності простроченої заборгованості за Кредитним договором на здійснення списання боргового зобов'язання, в тому числі заборгованості за кредитом, процентами за користування ним та комісіями, з будь-якого рахунку Співпозичальника без додаткового розпорядження Співпозичальника на час списання та без надання Співпозичальником будь- яких документів.

Як зазначив суд першої інстанції, у правовідносинах поруки, вимога до поручителя може бути пред'явлена кредитором виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, а саме у випадку порушення зобов'язання боржником.

Натомість, згідно з пунктом 2.1. договору про встановлення солідарного обов'язку, Співпозичальник зобов'язується виконувати всі зобов'язання Позичальника за Кредитним договором нарівні з Позичальником у передбачені Кредитним договором строки та порядку.

Відповідно до пункту 2.2. договору Кредитор має право пред'явити вимогу про виконання будь-якого зобов'язання, передбаченого Кредитним договором, як повністю, так і частково, як до Позичальника, так і до Співпозичальника, за своїм вибором. При цьому, Співпозичальник зобов'язаний виконати таку вимогу у визначений Кредитним договором строк, незалежно від заперечень Позичальника.

За пунктом 2.3. договору Кредитор зобов'язаний приймати виконання будь-якого зобов'язання за Кредитним договором як повністю, так і частково, як від Позичальника, так і від Співпозичальника.

Отже, за наведеними умовами Договору про встановлення солідарного обов'язку передбачено виконання ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "ЕТАЛ" обов'язків Позичальника за Кредитним договором у передбачені Кредитним договором строки і порядку та право Кредитора вимагати від Співпозичальника виконання Кредитного договору у визначений Кредитним договором строк.

Тобто, зміст зобов'язань сторін за договором про встановлення солідарного обов'язку є ширшим від змісту зобов'язання поруки, а тому обмеження правовідносин сторін за Договором нормами, якими врегульовано поруку, не відповідає фактичним умовам такого Договору.

Також в договорі про встановлення солідарного обов'язку сторони по іншому, ніж це передбачено в ст. 559 Цивільного кодексу України, якою встановлені підстави припинення поруки, врегулювали підстави припинення зобов'язань Співпозичальника.

Так, в п. 3.2 Договору про встановлення солідарного обов'язку зазначено, що дія цього Договору не припиняється в разі припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором в зв'язку з ліквідацією позичальника та з інших підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов 'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Тобто, зобов'язання сторони Співпозичальника за Договором про встановлення солідарного обов'язку не можуть припинитися з підстав, зазначених в ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, як про це стверджує апелянт, оскільки в п. 3.2 Договору прямо зазначено, що його дія не припиняється з будь-яких підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Також в п. 3.1. Договору про встановлення солідарного обов'язку окремо підкреслено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2ст. 628 Цивільного кодексу України, на яку посилається апелянт, до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. В даному випадку сторони Договору про встановлення солідарного обов'язку окремо спеціально обумовили неможливість припинення його дії з будь-яких підстав, крім виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПАТ "Науково- виробниче об'єднання "Етал" укладено не договір поруки, а інший вид договору, який регулюється ст. ст. 541, 543, 544 Цивільного кодексу України.

Відтак, правовідносини за ним не припинилися і не могли припинитися на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки положення даної норми права не можуть бути до них застосовані.

Також слід зауважити на обґрунтованість доводів відповідача-2 щодо того, що строк, про який зазначено в ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, встановлений законодавством виключно з метою захисту прав поручителя, оскільки зі сплином шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання саме поручитель має право не виконувати свого зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до нього у строк, встановлений даною нормою.

Аналіз наданих позивачем до матеріалів справи постанов Верховного Суду свідчить про те, що у зазначених у них випадках вимогу про визнання поруки припиненою заявляв саме поручитель.

Натомість, в даній справі ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" навпаки, неодноразово письмово підтверджувало чинність взятих на себе зобов'язань за Договором про встановлення солідарного обов'язку вже після спливу шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

З огляду на зазначене, є обгрунтованим і посилання відповідача-2 на те, що заявлена позивачем вимога про визнання припиненими зобов'язання, стороною якого він не є, суперечить основним принципам, на яких засновані цивільні правовідносини, таких як вільне волевиявлення їх учасників, майнова самостійність, свобода договору і враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України така позовна вимога не може бути задоволена.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не підтверджуються обставинами справи. Колегія суддів зазначає на належну оцінку господарським судом оспорюваного позивачем договору, недоведеність апеляційної скарги.

З урахуванням приписів п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року у справі № 912/2185/16 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14.04.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков