ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 року м.Дніпро Справа № 908/232/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Білецької Л.М.,

cекретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від прокуратури Дніпропетровської області: Соколова Н.М., довіреність №05/2-1833 вих. від 30.10.2018 р., прокурор;

інші представники сторін не з"явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «ЛЕНА» на рішення господарського суду Запорізької області від 09.07.2018 року (повний текст складено 12.07.2018 року) у справі №908/232/18 (суддя Азібекян Т.А.)

за позовом: Керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області (м. Токмак, Запорізької області) в інтересах Малотокмачанської сільської обєднаної територіальної громади Оріхівського району Запорізької області, як правонаступника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

до відповідача: селянського (фермерського) господарства «ЛЕНА», с. Мала Токмачка, Оріхівського району Запорізької області

про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.07.2018 року у справі №908/232/18 позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння селянського (фермерського) господарства «ЛЕНА» (70550, Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Лугова, буд. 11, ідентифікаційний код 25223043) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50; ідентифікаційний код юридичної особи 39820689) земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, площею 83 га, яка розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та була надана у постійне користування ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею від 26.05.1998 серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113, який втратив чинність зі смертю ОСОБА_2

Стягнуто з відповідача на користь Прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 50/57, розрахунковий рахунок № 0271, відкритий у Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Прокуратура Запорізької області, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені на сплату судового збору у 2018 році при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено відсутність правових підстав у відповідача на користування зазначеною земельною ділянкою.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на відсутність правового обґрунтування рішення суду.

Вказує, що :

- ст.ст.27, 114 Земельного кодексу України не передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою припиняється у зв'язку зі смертю особи, на ім'я якої видано Державний акт на право постійного користування землею;

- після успадкування права постійного землекористування ОСОБА_3 вправі у відповідності з вимогами Земельного законодавства переоформити право постійного користування земельною ділянкою на інше право, в тому числі укладення договору оренди користування чужою земельною ділянкою;

- посилання суду на п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України є безпідставним, оскільки вказані положення визнані неконституційними.

Також скаржник вказує, що оскаржуваним рішенням не зазначено про порушення прав на землю інших осіб, які отримали право постійного користування землею разом з померлою ОСОБА_2, а лише зазначено шляхи набуття права на земельні ділянки державної і комунальної власності.

Просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Токмацька місцева прокуратура, з посиланням на положення Цивільного та Земельного кодексів України, зазначає, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі Державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Наголошує, що спірна земля надавалась у постійне користування ОСОБА_2, а не відповідачу, вона не входить до складу майна фермерського господарства.

Просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року до участі у справі як правонаступника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у спірних правовідносинах залучено Малотокмачанську сільську обєднану територіальну громаду Оріхівського району Запорізької області.

У відзиві на апеляційну скаргу Малотокмачанська сільська об'єднана територіальна громада Оріхівського району Запорізької області погоджується з доводами суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання представники сторін не з'явилися.

Заявою від 27.03.2019 року позивач просив провести розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника (а.с.173).

Відповідач надав суду клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (а.с.177).

08.04.2019 року подав клопотання про залишення клопотання від 27.03.2019 року без розгляду.

Представник відповідача заяву про розгляд справи за його участі не надавав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що строк розгляду апеляційної скарги обмежено відповідно до ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів розглянула справу за відсутності представника СФГ «ЛЕНА».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Склад спадщини визначений статтею 1218 Цивільного кодексу України. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 Цивільного кодексу України та частини другої статті 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частинами третіми цих статей.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідно до п. п. 1.2, 1.3 Статуту селянського (фермерського) господарства «ЛЕНА» воно організовано на земельній ділянці, розташованій на території Малотокмачанської сільської Ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала гр. ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ім'я якої Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 26 травня 1998 року виданий Державний акт па право постійного користування землею серії НОМЕР_3.

Згідно рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2009 року по справі № 2-1066-09 , яке набрало законної сили 13 липня 2009 року право власності на селянське (фермерське) господарство «ЛЕНА» визнане за гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_4 виданий Оріхівським РВ УМВС України в Запорізької області 27 травня 2001 р. приживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.23 зворот).

Зазначені в Статуті дані щодо землекористувача спірної земельної ділянки підтверджено розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області № 378 від 19.05.1998 року, яким фермеру ОСОБА_2 виділено додатково 83 га. землі та Державним актом на право постійного користування землею від 26.05.1998 року серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2, згідно якого надано у постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, площею 83 га. для ведення фермерського господарства, що розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району, у т.ч. 50 га. ріллі, 22,5 га. кормових угідь та 10,5 га. інших несільськогосподарських угідь. (том 1 а.с.21-22).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.29).

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.07.2009 року у справі № 2-1066-09 за ОСОБА_3 визнано право власності на селянське (фермерське) господарство «ЛЕНА» ( як на цілісний майновий комплекс) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 (том 1 а.с.30).

Такі обставини зазначені апелянтом і вони підтверджуються матеріалами справи.

Використання земельної ділянки селянським (фермерським) господарством «ЛЕНА» на час звернення прокурора з позовом не спростовується відповідачем та підтверджується звітами, податковими деклараціями, поданими відповідачем до уповноважених державних органів, а також інформацією органу місцевого самоврядування (том 1 а.с.32-54, 118-119).

Однак перехід до ОСОБА_3 права власності на селянське (фермерське) господарство «ЛЕНА», не звільняє юридичну особу - відповідача у даній справі, від вчинення дій по належному оформленню права землекористування.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Спірна земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту - с. Мала Токмака Оріхівського району Запорізької області, тому на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідано до п.п. г) п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року № 5245- VI, вона перебуває у державній власності.

Відповідно до ч.1 ст.117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності в комунальну власність та земельних ділянок комунальної власності в державну власність провадиться у порядку, встановленому цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №60-р, Наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.09.2018 року №8-1750/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» спірну земельну ділянку передано Малотокмачанській обєднаній територіальній громаді Оріхівського району Запорізької області у комунальну власність.

Відповідно до наданих суду відомостей кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_5. Її розпорядником є позивач.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права звернутися до позивача із заявою про надання спірної земельної ділянки, яка використовувалась для ведення фермерського господарства, в оренду для ведення фермерського господарства.

Також позивач має можливість реалізувати своє право на спадкування частки ОСОБА_2 у майні селянського (фермерського) господарства «ЛЕНА».

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру станом на 13.11.2017 року, дані про отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину відсутні (том 1 а.с.31).

Документального підтвердження користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства України відповідачем не надано.

Апелянт в апеляційній скарзі фактично визнає вказані обставини, оскільки зазначає, що після успадкування права постійного землекористування ОСОБА_3 вправі у відповідності з вимогами Земельного законодавства переоформити право постійного користування земельною ділянкою на інше право, в тому числі укладення договору оренди користування чужою земельною ділянкою;

За змістом положень ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

В силу ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки відповідач на час розгляду спору судом першої інстанції не оформив належним чином право користування спірною земельною ділянкою, висновок суду про те, що селянське (фермерське) господарство «ЛЕНА» користується земельною ділянкою безпідставно та зобов'язано повернути її на користь позивача правомірний.

Щодо заяви апелянта про застосування до спірних правовідносин позовної давності, яка подана суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.110), то відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України така заява розглядається судом до винесення рішення по справі.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, які встановлені ч.ч.1-2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував.

Доводи суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, які викладені в постанові по аналогічних правовідносинах від 13.03.2019 року у справі №532/1150/17.

З наведених підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.07.2018 року у справі №908/232/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на селянське (фермерське) господарство «ЛЕНА».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Л.М.Білецька

Повний текст складено 14.04.2019 року.