РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 м. Київ Справа № 910/1177/19

За позовом: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32";

про: стягнення 10.419,51 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" про стягнення 10.419,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено строки виконання грошового зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 1196/16-ТЕ-41, що призвело до звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з відповідача 10.419,51 грн., з яких: 9.183,60 грн. - пеня та 1.235,91 - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1177/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VІІІ.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про недійсність ліцензії відповідача на "Виробництво енергії та постачання теплової енергії, крім виробництва та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом".

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про переоформлення ліцензії у зв'язку із зміною найменування відповідача.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як споживачем, укладено договір постачання природного газу від 21.12.2015 № 1196/16-ТЕ-41 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Положеннями пункту 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору позивач має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості У разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору, останній зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так позивачем в період з січня 2016 по вересень 2016 здійснено поставку газу на користь покупця на загальну суму 3.224.519,26 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, а саме:

- від 31.01.2016 на суму 912.261,92 грн.;

- від 29.02.2016 на суму 642.022,20 грн.;

- від 31.03.2016 на суму 628.961,85 грн.;

- від 30.04.2016 на суму 114.108,61 грн.;

- від 31.05.2014 на суму 279.624,29 грн.;

- від 30.06.2014 на суму 170.736,22 грн.;

- від 31.07.2016 на суму 142.620,19 грн.;

- від 31.08.2016 на суму 149.819,70 грн.;

- від 30.09.2016 на суму 184.364,28 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору, на думку позивача, має місце допущене з боку відповідача порушення строку виконання грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 9.183,60 грн. - пені та 1.235,91 - 3 % річних.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (редакція з 30.11.2016), на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів поданого позивачем розрахунку нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, станом на 14.11.2016, основна заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним між сторонами спору Договором - відсутня.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача 9.183,60 грн. - пені та 1.235,91 - 3 % річних задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на розпорядження КМДА від 22.06.2016 № 455 в частині визнання недійсними ліцензій відповідача № 601409 та 601410 є безпідставними, оскільки вказаним розпорядженням ліцензії відповідача визнані недійсними виключно у зв'язку із зміною найменування юридичної особи.

Крім того, відповідача включено до реєстру суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність у сфері теплопостачання та у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, діяльність яких регулюється КМДА.

Більш того, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016. (Висновки щодо застосування норм частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII викладені у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 21.03.2018 у справі №905/403/17)

Вказана правова позиція закріплена у постанові Верховного суду від 14.01.2019 № 904/1615/18.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац