ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 квітня 2019 року                                                   Справа № 913/12/19

м. Харків                                                                      Провадження №17/913/12/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального спеціалізованого «Первомайськтеплокомуненерго», Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області,

про стягнення 213986,95 грн.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою від 26.12.2018 №14-4/1736 до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 213986,95 грн за договором купівлі – продажу природного газу № 2292/14-КП-20 від 28.01.2017 (далі - Договір), з яких: пеня в сумі 25333,59 грн, 3 % річних в сумі 15016,52 грн, інфляційні втрати в сумі 173636,84 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період січень-квітень 2014 року та листопад-грудень 2014 року на виконання умов вказаного Договору він передав у власність відповідача природний газ за актами приймання-передачі на загальну суму 201585,76 грн.

У зв’язку з порушенням строків оплати відповідачем, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 25333,59 грн за періоди, згідно наданого розрахунку.

Крім того, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 15016,52 грн та інфляційні втрати в сумі 173636,84 грн за періоди, згідно наданих розрахунків.

Ухвалою суду від 03.01.2019 відкрито провадження у справі №913/12/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

18.01.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №38 від 15.01.2019, в якому він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідач зазначив, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, тому до спірних правовідносин, пов’язаних із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції розповсюджується дія мораторію, встановленого Законом України від 13.01.2015 № 85-VIII «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств – виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Крім того, відповідач вказує, що він є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь в регулюванні заборгованості за спожиті енергоносії суб’єктів господарювання» від 01.11.2018 №292. Відповідно до повідомлення Мінрегіонбуду №7/10.2/11864-18 від 02.11.2018 номер особового запису відповідача в реєстрі 223.

Відповідач повідомив, що відповідно до актів звірення розрахунків, узгоджених між сторонами, від 30.06.2016, 31.12.2016, 30.09.2018 сума основного боргу за Договором купівлі - продажу природного газу № 2292/14-КП-20 від 28.01.2017 погашена повністю.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним законом.

28.01.2019 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 25.01.2019 №14/4-176, в якій він зазначає, що Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/ виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», який встановлює мораторій на час, визначений у ст.1 цього Закону, на нарахування пені та інших штрафних санкцій енергопостачальним компаніям, не застосовується до спірних правовідносин, оскільки, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не є енергопостачальною компанією. Предмет діяльності компанії визначено ст.6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2015 №1002, яка не передбачає предмету діяльності у виді енергопостачання, купівлі, продажу та/або постачання електричної енергії споживачам або з метою її експорту та/або імпорту, як того вимагає ст. 1 Закону України «Про електроенергетику».

Крім того, ст.275 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що за договором постачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду, отже природний газ – не є предметом договору постачання енергоресурсів. Таким чином, відповідачем здійснюється підміна юридичних понять «енергопостачання» та «газопостачання».

Також, позивач зазначає, що для застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» компанія не лише повинна бути включена до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь в регулюванні заборгованості за спожиті енергоносії суб’єктів господарювання, а і здійснити певні дії, в тому числі, здійснити повне погашення заборгованості до дня набрання чинності зазначеного Закону (30.11.2016). Враховуючи, що відповідачем не було здійснено розрахунок до визначеної дати, положення вказаного Закону не застосовуються.

11.02.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшов супровідний лист №14/4-404 від 09.02.2019 з належним чином завіреними копіями банківських виписок, в якості доказів оплати відповідачем за спожитий природний газ за заявлений період, які долучені до матеріалів справи (а.с.92-190).

04.03.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення №14/4-727 від 01.03.2019 щодо алгоритму нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості, що виникла в січні-квітні та листопаді-грудні 2014 року.

Ухвалою суду від 11.03.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті 01.04.2019.

Сторони не скористались правом участі в судовому засіданні 01.04.2019, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, господарський суд встановив таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як Продавцем (позивач у справі) та Комунальним підприємством «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, як Покупцем (відповідач у справі) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2292/14-КП-20 від 28.01.2014 (далі – Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Продавець зобов’язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - Газ), на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено що, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб’єктами господарювання (крім бюджетними організацій та установ), (далі – споживачам Покупця).

У розділі 2 Договору, сторони визначили кількість та фізико-хімічні показники газу.

За умовами п. 2.1 Договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 природний газ обсягом 88,279 тис.куб.м.

Як зазначено у п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов’язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазнаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний повноважним представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором на дату його укладання становить всього з ПДВ – 4154,71 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний           розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

У розділі 11 Договору, сторони визначили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

Між сторонами за Договором підписано Додаткові угоди № 1 від 28.04.2014, № 2 від 26.05.2014, № 3 від 10.06.2014, № 5 від 10.11.2014, № 6 від 15.12.2014, згідно з якими сторони внесли зміни до п. 5.2 Договору та домовилися, що з 01.04.2014 ціна за 1000 куб. м. газу складає з ПДВ – 5264,88 грн, з 01.05.2014 – складає з ПДВ – 6208,18 грн, з 01.06.2014 – складає з ПДВ – 6222,22 грн, з 01.11.2014 – складає з ПДВ – 6682,44 грн, з 01.12.2014 – складає з ПДВ – 7661,64 грн.

На виконання своїх зобов’язань за Договором позивач передав у власність відповідачу у січні-квітні 2014 року та у листопаді-грудні 2014 року природний газ на загальну суму 201585,76 грн, що підтверджується наступними актами прийому – передачі природного газу (а.с.31-37):

- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 у обсязі 16,738 тис.куб.м. за січень 2014 року на суму 69541,57 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 у обсязі 11,709 тис.куб.м. за лютий 2014 року на суму 48647,52 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 у обсязі 8,368 тис.куб.м. за березень 2014 року на суму 34766,64 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 у обсязі 2,484 тис.куб.м. за квітень 2014 року на суму 13077,96 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 у обсязі 2,666 тис.куб.м. за листопад 2014 року на суму 17815,38 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 у обсязі 2,315 тис.куб.м. за грудень 2014 року на суму 17736,69 грн.

Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на те, що оплату за отриманий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1 Договору.

У зв’язку з порушенням строків оплати відповідачем, на підставі п. 7.2 Договору позивач нарахував та пред’явив до стягнення пеню в сумі 25333,59 грн за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.13-18).

Так, за порушення терміну сплати за зобов’язаннями січня 2014 року нарахована пеня у сумі 6209,21 грн за період з 15.02.2014 по 14.08.2014.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями лютого 2014 року нарахована пеня у сумі 4891,40 грн за період з 15.03.2014 по 14.09.2014.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями березня 2014 року нарахована пеня у сумі 3826,24 грн за період з 15.04.2014 по 14.10.2014.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями квітня 2014 року нарахована пеня у сумі 1514,89 грн за період з 15.05.2014 по 14.11.2014.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями листопада 2014 року нарахована пеня у сумі 4222,00 грн за період з 16.12.2014 по 14.06.2015.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями грудня 2014 року нарахована пеня у сумі 4669,85 грн за період з 15.01.2015 по 14.07.2015.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, позивачем нараховані та пред’явлені до стягнення 3 % річних у сумі 15016,52 грн та інфляційні втрати в сумі 173636,84 грн за періоди, згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.13-18).

Так, за порушення терміну сплати за зобов’язаннями січня 2014 року (з урахуванням оплат: 22.12.2014 на суму 618,18 грн, 06.01.2015 на суму 1320,10 грн, 19.02.2015 на суму 3596,11 грн, 17.03.2015 на суму 3268,37 грн, 14.04.2015 на суму 3985,70 грн, 06.05.201 на суму 1031,28 грн, 10.11.2015 на суму 1138,15 грн, 16.11.2015 на суму 715,41 грн, 01.12.2015 на суму 650,37 грн, 14.12.2015 на суму 3460,69 грн, 21.12.2015 на суму 1868,46 грн, 13.01.2016 на суму 4760,48 грн, 20.01.2016 на суму 3445,90 грн, 22.01.2016 на суму 2355,88 грн, 05.02.2016 на суму 3980,44 грн, 11.02.2016 на суму 3909,94 грн, 18.03.2016 на суму 4748,75 грн, 21.03.2016 на суму 3233,48 грн, 12.04.2016 на суму 2717,55 грн, 04.05.2016 на суму 232,97 грн, 11.05.2016 на суму 10117,44 грн, 12.05.2016 на суму 304,20 грн, 13.05.2016 на суму 8081,54 грн) нараховані 3 % річних у сумі 3878,61 грн за період з 15.02.2014 по 12.05.2016.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями лютого 2014 року (з урахуванням оплат: 13.05.2016 на суму 5801,66 грн, 20.05.2016 на суму 1470,44 грн, 13.06.2016 на суму 3915,32 грн, 05.10.2016 на суму 1716,44 грн, 19.10.2016 на суму 1560,40 грн, 02.11.2016 на суму 1154,70 грн, 17.11.2016 на суму 1391,07 грн, 18.11.2016 на суму 311,60 грн, 01.12.2016 на суму 1825,10 грн, 07.12.2016 на суму 2944,59 грн, 16.12.2016 на суму 2662,27 грн, 21.12.2016 на суму 724,65 грн, 23.12.2016 на суму 843,41 грн, 26.12.2016 на суму 604,80 грн, 29.12.2016 на суму 3841,77 грн, 30.12.2016 на суму 1886,97 грн, 13.01.2017 на суму 4327,69 грн, 17.01.2017 на суму 1010,03 грн, 18.01.2016 на суму 1606,59 грн, 20.01.2017 на суму 673,34 грн, 31.01.2017 на суму 5684,34 грн, 01.02.2017 на суму 2690,34 грн) нараховані 3 % річних у сумі 3862,52 грн за період з 15.03.2014 по 31.01.2017.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями березня 2014 року (з урахуванням оплат: 01.02.2017 на суму 2449,65 грн, 08.02.2017 на суму 4896,41 грн, 10.03.2017 на суму 1893,67 грн, 13.03.2017 на суму 4409,74 грн, 15.03.2017 на суму 11991,86 грн, 03.04.2017 на суму 6878,20 грн, 14.04.2017 на суму 2247,11 грн) нараховані 3 % річних у сумі 3032,64 грн за період з 15.04.2014 по 31.01.2017.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями квітня 2014 року (з урахуванням оплат: 14.04.2017 на суму 140,81 грн, 18.04.2017 на суму 4047,82 грн, 19.04.2017 на суму 5530,04 грн, 28.04.2017 на суму 3359,29 грн) нараховані 3 % річних у сумі 1151,15 грн за період з 15.05.2014 по 27.04.2017.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями листопада 2014 року (з урахуванням оплат: 28.04.2017 на суму 1911,62 грн, 25.10.2017 на суму 1,45 грн, 27.10.2017 на суму 9273,95 грн, 09.11.2017 на суму 844,51 грн, 28.11.2017 на суму 786,27 грн, 06.12.2017 на суму 4997,58 грн) нараховані 3 % річних у сумі 1520,97 грн за період з 16.12.2014 по 05.12.2017.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями грудня 2014 року (з урахуванням оплат: 06.12.2017 на суму 1219,76 грн, 07.12.2017 на суму 465,94 грн, 12.12.2017 на суму 1062,91 грн, 14.12.2017 на суму 946,43 грн, 15.12.2017 на суму 4586,55 грн, 26.12.2017 на суму 1398,76 грн, 03.01.2018 на суму 1723,80 грн, 16.01.2018 на суму 873,62 грн, 17.01.2018 на суму 5458,92 грн) нараховані 3 % річних у сумі 1570,63 грн за період з 15.01.2015 по 16.01.2018.

Також, у зв’язку з порушенням терміну сплати за зобов’язаннями січня 2014 року позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 55571,36 грн за період з березня 2014 року по квітень 2016 року (з урахуванням оплат: 22.12.2014 на суму 618,18 грн, 06.01.2015 на суму 1320,10 грн, 19.02.2015 на суму 3596,11 грн, 17.03.2015 на суму 3268,37 грн, 14.04.2015 на суму 3985,70 грн, 06.05.201 на суму 1031,28 грн, 10.11.2015 на суму 1138,15 грн, 16.11.2015 на суму 715,41 грн, 01.12.2015 на суму 650,37 грн, 14.12.2015 на суму 3460,69 грн, 21.12.2015 на суму 1868,46 грн, 13.01.2016 на суму 4760,48 грн, 20.01.2016 на суму 3445,90 грн, 22.01.2016 на суму 2355,88 грн, 05.02.2016 на суму 3980,44 грн, 11.02.2016 на суму 3909,94 грн, 18.03.2016 на суму 4748,75 грн, 21.03.2016 на суму 3233,48 грн, 12.04.2016 на суму 2717,55 грн).

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями лютого 2014 року нараховані інфляційні втрати в сумі 45657,53 грн за період з квітня 2014 року по січень 2017 року (з урахуванням оплат: 13.05.2016 на суму 5801,66 грн, 20.05.2016 на суму 1470,44 грн, 13.06.2016 на суму 3915,32 грн, 05.10.2016 на суму 1716,44 грн, 19.10.2016 на суму 1560,40 грн, 02.11.2016 на суму 1154,70 грн, 17.11.2016 на суму 1391,07 грн, 18.11.2016 на суму 311,60 грн, 01.12.2016 на суму 1825,10 грн, 07.12.2016 на суму 2944,59 грн, 16.12.2016 на суму 2662,27 грн, 21.12.2016 на суму 724,65 грн, 23.12.2016 на суму 843,41 грн, 26.12.2016 на суму 604,80 грн, 29.12.2016 на суму 3841,77 грн, 30.12.2016 на суму 1886,97 грн, 13.01.2017 на суму 4327,69 грн, 17.01.2017 на суму 1010,03 грн, 18.01.2016 на суму 1606,59 грн, 20.01.2017 на суму 673,34 грн, 31.01.2017 на суму 5684,34 грн, 01.02.2017 на суму 2690,34 грн).

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями березня 2014 року нараховані інфляційні втрати в сумі 32982,08 грн за період з травня 2014 року по березень 2017 року (з урахуванням оплат: 01.02.2017 на суму 2449,65 грн, 08.02.2017 на суму 4896,41 грн, 10.03.2017 на суму 1893,67 грн, 13.03.2017 на суму 4409,74 грн, 15.03.2017 на суму 11991,86 грн).

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями квітня 2014 року нараховані інфляційні втрати в сумі 11668,07 грн за період з червня 2014 року по березень 2017 року.

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями листопада 2014 року нараховані інфляційні втрати в сумі 14102,37 грн за період з січня 2015 року по листопад 2017 року (з урахуванням оплат: 28.04.2017 на суму 1911,62 грн, 25.10.2017 на суму 1,45 грн, 27.10.2017 на суму 9273,95 грн, 09.11.2017 на суму 844,51 грн, 28.11.2017 на суму 786,27 грн).

За порушення терміну сплати за зобов’язаннями грудня 2014 року нараховані інфляційні втрати в сумі 13655,43 грн за період з лютого 2015 року по грудень 2017 року (з урахуванням оплат: 06.12.2017 на суму 1219,76 грн, 07.12.2017 на суму 465,94 грн, 12.12.2017 на суму 1062,91 грн, 14.12.2017 на суму 946,43 грн, 15.12.2017 на суму 4586,55 грн, 26.12.2017 на суму 1398,76 грн).

Відповідач з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі, з підстав викладених вище.

Водночас, позивач заперечує проти доводів відповідача, з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України) господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов’язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов’язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору позивач передав у власність відповідачу у січні-квітні 2014 року та у листопаді-грудні 2014 року природний газ на суму 201585,76 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 30.11.2014, 31.12.2014.

У п. 6.1. Договору сторони визначили, що оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач за проданий у період з січня по квітень 2014 року та з листопада по грудень 2014 року природний газ розрахувався повністю, але здійснював оплату несвоєчасно, чим порушив умови п.6.1 Договору, що підтверджується банківськими виписками по рахунках позивача (а.с.92-190).

З доданого до позовної заяви розрахунку позовних вимог вбачається, що за газ, проданий у січні 2014 року відповідач остаточно розрахувався 13.05.2016, проданий у лютому 2014 року - 01.02.2017, проданий у березні 2014 року - 14.04.2017, проданий у квітні 2014 року - 28.04.2017, проданий у листопаді 2014 року - 06.12.2017, проданий у грудні 2014 року - 17.01.2018 (а.с.13-18).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У зв’язку з порушенням строків з оплати отриманого газу у січні-квітні 2014 року та у листопаді-грудні 2014 року позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 25333,59 грн (а.с.13-18).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність за невиконання грошових зобов’язань передбачена сторонами у пункті 7.2. Договору у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» встановлює, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем при розрахунку пені дотримані вимоги вищевказаних норм.

Водночас, суд звертає увагу, що 13.01.2015 було прийнято Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIІІ (далі - Закон України №85-VIII), який був опублікований в газеті Голос України 06.02.2015 №21 та набув чинності з 07.02.2015.

Статтею 1 Закону України №85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із ст. 2 Закону України №85-VIII встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; паливно-енергетичні ресурси – це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Отже, з урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону №85-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент прийняття Закону №85-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (пункт 1 частини першої статті 13 вказаного Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

За змістом п. 2.1 Статуту відповідача, основною метою діяльності відповідача є, зокрема: вироблення, транспортування і постачання теплової енергії; надання послуг з централізованого опалення споживачів. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

Як вказувалось, за умовами п. 1.2 природний газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб’єктами господарювання (крім бюджетними організацій та установ).

Тобто, Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Золоте Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення.

При цьому, посилання позивача щодо невірного застосування відповідачем норм ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», п.27, ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» через визначення терміну «енергопостачальна компанія» в розумінні визначень, наведених в Законі України «Про електроенергетику» та ст. 275 Господарського кодексу України, розцінюються судом як безпідставні, враховуючи таке.

Так, віднесення суб’єкта до «енергопостачальної компанії» в розумінні ст. 2 Закону України №85-VIII, для цілей визначення можливості застосування мораторію, обумовлено виключно ознаками, наведеними в цій статті та не залежить від необхідної відповідності такого визначення «енергопостачальника», наведеного в ст. 275 Господарського кодексу України.

Такими спеціальними нормативними ознаками енергопостачальної компанії, визначеними у ст. 2 Закону України №85-VIII, є:

- здійснення поставок енергоресурсів;

- споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг;

- надання виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції.

Отже, наведене тлумачення змісту ст. 2 Закону України №85-VIII є таким, що відповідає меті її запровадження, враховуючи, що встановлений законодавцем мораторій на вимоги позивача до відповідача щодо спірної суми пені за своєю сутністю є компенсаційним засобом держави для виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, так само як і ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» запроваджено мораторій на вимоги щодо нарахування та стягнення пені зі споживачів за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги (у тому числі з газопостачання).

Заперечення позивача відносно застосування приписів ст. 714 Цивільного кодексу України в силу загального характеру по відношенню до ст. 275 Господарського кодексу України, судом також відхиляються, оскільки їх предмети регулювання відносно категорії «енергоресурси» взагалі не перетинаються, ст. 275 Господарського кодексу України передбачає поставку енергії, а не енергоресурсів і підстав для ототожнення означених понять позивачем не наведено, а судом з матеріалів справи не вбачається.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним договором не повиино здійснюватися з 07.02.2015 – дати набуття чинності вищевказаним законом, на підставі вказаних вимог Закону України №85-VIII.

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на цей час триває, тому судом за допомогою програми «Законодавство» зроблено власний розрахунок пені по зобов’язаннях листопада-грудня 2014 року в межах заявленого періоду нарахування, а саме:

- 17816,38 грн (борг за газ, поставлений у листопаді 2014 року), період прострочення з 16.12.2014 по 06.02.2015 (710,66 грн + 19,04 грн = 729,70 грн);

- 17736,69 грн (борг за газ, поставлений у грудні 2014 року), період прострочення з 15.01.2015 по 06.02.2015 (299,34 грн + 18,95 грн = 318,29 грн).

Крім того, суд звертає увагу, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (далі – Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 Закону №1730, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 Закону №1730, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону №1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою №93 від 21.02.2017 Кабінету Міністрів України затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними (п.1 Порядку).

Відповідно до пп. 4, 5, 6 Порядку формування та ведення реєстру здійснюється Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі – Мінрегіон) шляхом збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону. Мінрегіон, в т.ч., формує та веде реєстр, повідомляє підприємствам про включення їх до реєстру, прийняття рішення про відмову в такому включенні (із зазначенням причини відмови), зміну даних про зазначені підприємства в реєстрі та виключення з нього.

Таким чином, спеціально уповноваженим органом, до компетенції якого віднесено вирішення питання про включення/невключення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є Мінрегіон.

Водночас, ч. 3 ст. 7 Закону №1730 встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (ненархування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) не вимагаються.

Разом із тим, факт того, що Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради є учасником процедури врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії підтверджується повідомленням про включення відповідача до відповідного Реєстру 01.11.2018 за № 223, яке видане Департаментом економіки систем життєзабезпечення (а.с.66).

Відповідачем основний борг за зобов’язаннями січня 2014 року було погашено 13.05.2016, лютого 2014 року - 01.02.2017, березня 2014 року - 14.04.2017, квітня 2014 року - 28.04.2017, листопада 2014 року - 06.12.2017, грудня 2014 року - 17.01.2018.

З огляду на вказані факти, суд дійшов до висновку, що відповідач обґрунтовано посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону №1730.

Щодо основної заборгованості за проданий природний газ у січні 2014 року, яка остаточно погашена відповідачем 13.05.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730- (до 30.11.2016), суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення з відповідача пеня, у сумі 6209,21 грн, за період з 15.02.2014 по 14.08.2014 що нарахована на вказану заборгованість, задоволенню не підлягає.

Отже, підсумовуючи викладене, за розрахунком суду, зробленим за допомогою програми «Законодавство», підлягає задоволенню пеня у сумі 11280,52 грн, нарахована:

- на борг у сумі 48647,52 грн, що виник за зобов’язаннями лютого 2014 року, погашений 01.02.2017 за період з 15.03.2014 по 14.09.2014 у сумі 4891,40 грн;

- на борг у сумі 34766,64 грн, що виник за зобов’язаннями березня 2014 року, погашений 14.04.2017, за період з 15.04.2014 по 14.10.2014 у сумі 3826,24 грн;

- на борг у сумі 13077,96 грн, що виник за зобов’язаннями квітня 2014 року, погашений 28.04.2017, за період з 15.05.2014 по 14.11.2014 у сумі 1514,89 грн;

- на борг у сумі 17816,38 грн (листопад 2014 року) за період з 16.12.2014 по 06.02.2015 у сумі 729,70 грн, у задоволенні решти пені слід відмовити;

- на борг у сумі 17736,69 грн (грудень 2014 року) за період з 15.01.2015 по 06.02.2015 у сумі 318,29 грн, у задоволенні решти пені слід відмовити.

Позивач також просить стягнути 3% річних у сумі 15016,52 грн, нараховані на зобов’язання січня-квітня 2014 року та листопада-грудня 2014 року за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.13-18).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлено договором або законом.

Щодо 3% річних, нарахованих на борг за поставлений у січні 2014 року природний газ, який остаточно погашений відповідачем 13.05.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 3878,61 грн за період з 15.02.2014 по 12.05.2016 задоволенню не підлягають, з огляду на мораторій, визначений у ч.3 ст. 7 вказаного Закону.

Щодо 3% річних, нарахованих на борг за поставлений у лютому 2014 року природний газ, який частково погашений відповідачем на суму 17321,63 грн до 30.11.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 3770,15 грн за період з 15.03.2014 по 30.11.2016 задоволенню не підлягають, з огляду на мораторій, визначений у ч.3 ст. 7 вказаного Закону. Решта 3% річних (лютий 2014 року) в сумі 92,37 грн нараховані позивачем обґрунтовано, а тому підлягають до стягнення.

Решта 3% річних в сумі 7275,39 грн, нараховані позивачем на борг, що виник у березні, квітні, листопаді, грудні 2014 року, є обґрунтовано заявленими, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати у сумі 173636,84 грн, нараховані на зобов’язання січня-квітня 2014 року та листопада-грудня 2014 року за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.13 -19).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

З алгоритмом позивача щодо нарахування інфляційних втрат на борг, який було частково або повністю погашено частковими оплатами, суд погоджується з огляду на те, що вважає правомірним додавання суми інфляційних втрат, нарахованих на борг за попередній період, до суми боргу після часткової оплати та нарахування інфляційних втрат за наступний період вже на цю суму. Вказаний алгоритм нарахування повністю відповідає тому, що визначений у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р та постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №904/10242/17 та від 04.12.2018 у справі №913/63/18, згідно з яким індекси інфляції перемножуються між собою. Таким чином, сума інфляційних нарахувань, на яку зменшився борг у зв’язку з простроченням платежу, правомірно включається до суми боргу, що залишається після оплати, адже у разі відсутності оплат сума боргу за кожен наступний місяць збільшується на інфляційні втрати попереднього місяця. Такий самий алгоритм застосовано позивачем і до суми боргу з урахуванням часткових оплат.

Водночас, щодо інфляційних втрат, що нараховані на борг за поставлений природний газ у січні 2014 року, яка остаточно погашена відповідачем 13.05.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730 (до 30.11.2016), суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 55571,36 грн за період з березня 2014 року по квітень 2016 року не підлягає задоволенню з огляду на мораторій, визначений у ч.3 ст. 7 вказаного Закону.

Щодо інфляційних втрат, нарахованих на борг за поставлений природний газ у лютому 2014 року, який частково погашений відповідачем на суму 17321,63 грн до 30.11.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 45482,42 грн за період з квітня 2014 року по листопад 2016 року не підлягає задоволенню, з огляду на мораторій, визначений у ч.3 ст.7 вказаного Закону. Решта інфляційних втрат (лютий 2014 року) у сумі 175,11 грн нараховані позивачем обґрунтовано, а тому підлягає до стягнення.

Решту інфляційних втрат в сумі 72407,95 грн, нарахованих позивачем на борг, що виник у березні, квітні, листопаді, грудні 2014 року, слід задовольнити з огляду на правильність нарахування та відповідність чинному законодавству.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 11280,52 грн, 3% річних в сумі 7367,76 грн, інфляційні втрати в сумі 72583,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, вул. Молодіжна, буд.22А, м. Золоте, Попаснянського району Луганської області, 93295, ідентифікаційний код 32082152, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, буд.6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, пеню в сумі 11280,52 грн, 3 % річних у сумі 7367,76 грн, інфляційні втрати в сумі 72583,06 грн, судовий збір у сумі 1368,47 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 01.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2019.

Суддя                                                                                                               О.С. Фонова