ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

м. Київ

11.04.2019

Справа № 914/5/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 914/5/19

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

про стягнення 182 260,45 грн.,

без виклику учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.01.2019 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – ПАТ «Укрзалізниця») в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (далі – Філія) до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі – Товариство) про стягнення процентів за користування грошима, збереженими без достатньої правової підстави у сумі 182 260,45 грн.

Філія обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 27.12.2013 Товариством (продавець) та державним територіально-галузевим об’єднанням «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1462/14-БО-21 (далі – Договір);

- на виконання умов Договору, Товариство передало у власність Філії природний газ на загальну суму 3 207 016,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу;

- пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу;

- згідно з розділу 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення;

- розрахунки за Договором завершились в січні 2015 року, що досліджувалось судом у справі № 910/2622/18;

- покупцем в період з січня по лютий (включно) 2015 року додатково здійснено перерахування грошових коштів в сумі 1 645 140, 22 грн., з метою оплати поставок газу за 2015 рік;

- проте, продавець таку оплату не прийняв як належну, а грошові кошти утримував на своєму рахунку до 30.06.2018 після чого зарахував як оплату за договором від 30.12.2014 №2608/15-БО-21 купівлі-продажу природного газ;

- на думку позивача відповідач умисно тривалий термін користувався безпідставно збереженими належними Філії грошовими коштами в сумі 1 645 140,22 грн.;

- таким чином, позивач вважає, що за користування грошовими коштами, слід стягнути з відповідача проценти за весь час безпідставного збереження у сумі 182 260,45 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.01.2019 № 914/5/19 було постановлено передати позовну заяву за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку статтей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України.

31.01.2019 позовні матеріали надішли до Господарського суду міста Києва

За результатами автоматизованого розподілу позовну заяву передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

20.02.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2019, подав суду оригінали документів для огляду.

Судом досліджено оригінали письмових доказів та встановлено їх відповідність наявними в матеріалах справи копіям документів, листом від 25.02.2019 повернуто оригінали документів позивачу.

28.02.2018 відповідач подав суду клопотання, в якому просив суд продовжити встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №914/5/19.

Товариство 18.03.2019 подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог.

Філія 03.04.2018 подала суду відповідь на відзив Товариства, в якій заперечила щодо доводів відповідача та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

У свою чергу, відповідач своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався та вказаний документ суду не подав.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив і відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 Товариством (продавець) та державним територіально-галузевим об’єднанням «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (покупець), правонаступником якого є Філія, укладено Договір, за умовами якого:

- продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Товариством за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору (пункт 1.1 Договору);

- продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 796 000 кубічних метрів з визначенням у даному пункті помісячних об'ємів (пункт 2.1 Договору);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору);

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором купівлі-продажу природного газу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у зв'язку з реорганізацією підприємств залізничного транспорту на підставі витягу з протоколу засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 01.03.2017 №Ц-57/16 Ком.т., зареєстрованого 10.03.2017 №Ц-59/155-2017 ПАТ «Укрзалізниця» створено виробничий підрозділ «Львівське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», ПАТ «Українська залізниця». Створений підрозділ є правонаступником всіх господарських операцій та договірних зобов'язань підрозділу «Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Львівська залізниця» згідно з наказом від 20.06.2017 № ФБМЕС 3/24.

На виконання зобов'язань за Договором Товариством було поставлено Філії у 2014 році природний газ обсягом 630 662 кубічних метрів загальною вартістю 3 207 016,54 грн.

У свою чергу, позивач повністю оплатив отриманий товар, проте із порушенням обумовленого Договором строку.

Вказана обставина не потребує доказування, оскільки встановлена судовим рішенням, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №910/2622/18 за позовом Товариства до ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення 14 856,37 грн. 3% річних і пені за неналежне виконання грошового зобов’язання за Договором.

Так, в силу приписів частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає про те, що ним як покупцем в період з січня по лютий (включно) 2015 року додатково здійснено перерахування грошових коштів у сумі 1 645 140, 22 грн., з метою оплати поставок газу за 2015 рік; проте, відповідач як продавець таку оплату не прийняв як належну, а грошові кошти утримував на своєму рахунку до 30.06.2018 після чого зарахував як оплату за договором від 30.12.2014 №2608/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу, укладеного Товариством (продавець) та державним територіально-галузевим об’єднанням «Львівська залізниця» (покупець).

На думку позивача, відповідач умисно тривалий термін користувався безпідставно збереженими належними Філії грошовими коштами в сумі 1 645 140,22 грн.

Таким чином, позивач вважає, що за користування грошовими коштами, перерахованими за платіжними дорученнями (від 29.01.2015 № 446 на суму 400 000 грн.; від 09.02.2015 № 465 на суму 500 000 грн.; від 11.02.2015 № 471 на суму 522 407 грн.; від 12.02.2015 № 474 на суму 237 000 грн.), слід стягнути з відповідача проценти за весь час безпідставного збереження у сумі 182 260,45 грн. (з 29.01.2015 по 29.06.2015 на суму 400 000 грн. розмір процентів складає 45 578,08 грн.; з 09.02.2015 по 29.06.2015 на суму 500 000 грн. – 54 636,99 грн.; з 11.02.2015 по 29.06.2015 на суму 522 407 грн. – 56 527,30 грн.; з 12.02.2015 по 29.06.2015 на суму 237 000 грн. – 25 518,08 грн.).

Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи такого.

В обґрунтування заявлених вимог Філія посилається на те, що відповідач був обізнаним про те, що грошові кошти він зберігає у себе без достатніх правових підстав, а тому в силу приписів статтей 536, 1212, 1214 ЦК України зобов’язаний сплатити позивачу проценти у сумі 182 260,45 грн.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що, позивач самостійно перераховував грошові кошти, вказуючи у призначенні платежу реквізити Договору і лише після отримання відповідного листа Філії (від 30.06.2015 № б/н) Товариство негайно зарахувало грошові кошти у сумі 1 645 140,22 грн. як оплату за іншим правочином, а саме за договором від 30.12.2014 №2608/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Зі змісту вказаних правових норм вбачається,що для їх застосування необхідним є наявність такої обставини як набуття майна без достатньої правової підстави.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено, зокрема, два правочини, а саме Договір і договір від 30.12.2014 №2608/15-БО-21.

Саме позивач оформлював платіжні доручення від 29.01.2015 № 446 на суму 400 000 грн.; від 09.02.2015 № 465 на суму 500 000 грн.; від 11.02.2015 № 471 на суму 522 407 грн.; від 12.02.2015 № 474 на суму 237 000 грн., вказуючи у призначенні платежу реквізити Договору.

30.06.2015 саме позивач надіслав відповідачу листа, в якому просив зарахувати грошові кошти, перераховані за вказаними платіжними дорученнями як оплату за договором від 30.12.2014 №2608/15-БО-21.

Слід зазначити, що відповідач одразу відреагував на прохання позивача і здійснив таке зарахування.

Наявність укладених сторонами правочинів і перерахування грошових коштів за ними, виключають існування такої обставини як набуття майна та його збереження його без достатньої правової підстави.

Що ж до посилань позивача на технічну помилку при оформленні платіжних доручень і обізнаність Товариства про те, що грошові кошти у сумі 1 645 140,22 грн. були переплатою за Договором і повинні були повернуті відповідачем, слід вказати таке.

Як на позивачеві, так і на відповідачеві лежить обов’язок щодо правильного оформлення тих документів, які ними формуються.

Обов’язок з правильного оформлення платіжних доручень лежить саме на позивачеві, а тому саме Філія мала можливість з’ясувавши про наявність помилки невідкладно вжити заходи щодо її виправлення.

Що ж до решти доводів і аргументів учасників справи, які викладені у позові, відзивах і письмових поясненнях, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Прокуратурою та позивачем не подано доказів в підтвердження задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні позову слід відмовити.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову акціонерного товариства «Українська залізниця» (03689, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61; ідентифікаційний код 41149437) до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) про стягнення 182 260,45 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.04.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук