ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/430/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Грасовський Д.О. - довіреність № 389 від 20.03.19р.;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 8 903,94 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (надалі - відповідач) про стягнення 8 903,94 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.02.2019р. позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/430/19, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "21" березня 2019 р. о 11:00 год.

В судовому засіданні 21.03.2019р. представником позивача було надано суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні 21.03.2019р. було оголошено перерву в судовому засіданні до "09" квітня 2019 р. о 10:20 год.

Представник відповідача приймав участь в засіданні суду по справі, проте правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався.

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

09.04.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01.05.2017 року між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії (надалі - Адміністрація) та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (надалі - Підприємство) було укладено Договір № 15-П-БДФ-17 (надалі - Договір) відповідно до п.1.1. якого, Адміністрація забезпечує, а Підприємство на умовах Договору сплачує послуги водопостачання, водовідведення та електропостачання за допомогою мереж та засобів Адміністрації, та компенсує витрати Адміністрації на утримання мереж. Вартість послуг та розміри компенсації визначені у Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, здавання Адміністрацією послуг та приймання їх результатів Підприємством оформлюється Актом наданих послуг, який оформлюється Адміністрацією щомісячно. Акт наданих послуг не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляється Підприємству.

Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за Договором здійснюються Підприємством згідно тарифів зазначених у Додатку №1 до Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування Підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітнім. Підставою для оплати послуг є підписаний Сторонами Акт наданих послуг та виставлений на підставі цього Акту рахунок.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору, якщо протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання Підприємством Акту наданих послуг, Адміністрація не отримує підписаний Підприємством Акт наданих послуг або його обґрунтовану відмову, послуги вважаються прийнятими в повному обсязі з дотриманням всіх умов Договору.

Згідно із п. 4.1 Договору, у випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору.

За умовами п. 4.3. Договору, у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

21.11.2017 року сторонами було підписано додаткову угоду до Договору про продовження його дії до 31.12.2018 року.

За період дії Договору Адміністрацією було надано Відповідачу відповідні послуги за Договором, виставлено та надано для оплати рахунки, а саме: №1068 від 31.05.2017р., №1248 від 30.06.2017р., №1477 від 31.07.2017р., №1612 від 31.08.2017р., №1756 від 30.09.2017р., №1411 від 31.10.2017р., №1603 від 30.11.2017р., №1760 від 31.12.2017р., №219 від 31.01.2018р., №365 від 28.02.2018р., №560 від 31.03.2018р.

Проте, Відповідач не сплатив вищезазначені рахунки, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у розмірі 7 414,62 грн.

З наведених підстав, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) (звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 903,94 грн., з яких: основна заборгованість в сумі - 7 414,62 грн., пеня в сумі - 320,95 грн., 3 % річних в сумі - 277,05 грн. та інфляційні втрати в розмірі - 891,32 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними Договору Договір № 15-П-БДФ-17 від 01.05.2017р. та додаткової угоди до нього.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за Договором здійснюються Підприємством згідно тарифів зазначених у Додатку №1 до Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування Підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітнім. Підставою для оплати послуг є підписаний Сторонами Акт наданих послуг та виставлений на підставі цього Акту рахунок.

Позивачем, в якості підтвердження наявності заборгованості відповідача, надано суду належним чином засвідчені копії наступних первинних документів:

№ п/п№ та дата рахункуАкт наданих послугСума заборг. за рах. в грн., з ПДВКінцевий строк оплати
1.1068 від 31.05.2017Підписано з обох сторін901,1325.06.2017
2.1248 від 30.06.2017Підписано з обох сторін627,9125.07.2017
3.1477 від 31.07.2017Підписано з обох сторін640,7625.08.2017
4.1612 від 31.08.2017Підписано з обох сторін632,5225.09.2017
5.1756 від 30.09.2017Підписано з обох сторін637,8225.10.2017
6.1411 від 31.10.2017Підписано з обох сторін666,7425.11.2017
7.1603 від 30.11.2017Підписано з обох сторін649,6625.12.2017
8.1760 від 31.12.2017Підписано з обох сторін697,5125.01.2018
9.219 від 31.01.2018Підписано з обох сторін696,0525.02.2018
10.365 від 28.02.2018Підписано з обох сторін604,8825.03.2018
11.560 від 31.03.2018Підписано з обох сторін659,6425.04.2017
Всього основна заборгованість: 7 414,62
Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві, відповідач в порушення вищезазначених приписів закону та укладеного договору, договірні зобов'язання щодо оплати отриманих послуг не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 7 414,62 грн., у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сама заборгованості за отримані послуги, в розмірі 7 414,62 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі - 320,95 грн., 3 % річних в сумі - 277,05 грн. та інфляційних втрат в розмірі - 891,32 грн., господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сплата відповідачем пені передбачена п.4.3. договору, відповідно до якого, у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Господарський суд погоджується із здійсненими позивачем розрахунками 3% річних, інфляційних втрат та пені, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі - 320,95 грн., 3 % річних в сумі - 277,05 грн. та інфляційних втрат в розмірі - 891,32 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 8 903,94 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Днійстровський, вул. Шабська, буд. 81; ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) (67701, Одеська обл., м. Білгород-Днійстровський, вул. Шабська, буд. 81; ) основний боргу у сумі - 7 414 /сім тисяч чотириста чотирнадцять/ грн. 62 коп., пеню в сумі - 320 /триста двадцять/ грн. 95 коп., 3% річних в сумі - 277 /двісті сімдесят сім/ грн. 05 коп., інфляційних втрат - 891 /вісімсот дев'яносто одну/ грн. 32 коп. та 1 921 /одну тисячу дев'ятсот двадцять одну/ грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 15 квітня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут