ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа № 914/2096/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - Манівська Л.Р., Морочинський А.М.

від відповідача - Зіньковська Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз», б/н від 28 лютого 2019 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 30 січня 2019 року (підписане 11.02.2019 року, м. Львів), суддя Рим Т.Я.

у справі №914/2096/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз», м. Львів

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 11 074 859,91 грн.

в с т а н о в и в :

13 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» (далі - Спектргаз) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі - Львівгаз) про стягнення 11 074 859,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з вересня 2014 року по грудень 2015 року включно без жодної правової підстави та без дозволу позивача фактично використовував газопровід, який належить на праві власності позивачу. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем отримано дохід в сумі 11 074 859,91 грн, як плата за прийняття до газопроводу та передання через нього споживачам газу, а також одночасно завдано позивачу збитки у вигляді недоотриманого доходу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2017, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.05.2018, позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.05.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховним Судом зазначено, що суди не встановили, які правовідносини виникли між сторонами, що дасть змогу остаточно визначитися, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Разом з тим, судом касаційної інстанції вказано на необхідність при новому розгляді справи встановити, чи припинив свою дію договір оренди від 01.01.2011 у зв'язку із закінченням строку його дії чи він був пролонгованим сторонами на інший строк. У цьому ж зв'язку суди не з'ясували обставин щодо можливості збереження сили договору оренди для нового власника та встановити обставини щодо фактичного користування газопроводом відповідачем.

При новому розгляді справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 30.01.2019 року у справі № 914/2096/17 відмовлено у задоволенні позову.

Суд у рішенні дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано, у чому конкретно полягало порушення права власності позивача на газопровід та яку конкретно правомочність (володіння, користування чи розпорядження) відповідачем порушено, оскільки суд не встановив такого порушення і за результатами розгляду справи вбачається, що останній користувався Газопроводом з відома позивача, який мав усі можливості стосовно захисту свого права, проте не скористався ними. Разом з тим, покликання на завдану відповідачем позивачу шкоду з посиланням на статті 1166 та 1192 Цивільного кодексу України та збитків з покликанням на ст. 22 Цивільного кодексу України є недоведеним. Також судом зазначено, що позивач не міг отримати доходи з розподілу газу з огляду на відсутність ліцензії.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30 січня 2019 року у справі №914/2096/17 та прийняти нове рішення, про задоволення позову. Зокрема вказує, що суд першої інстанції не дослідив судових рішень у адміністративній справі № 813/2977/15, в якій правовий статус цього ж Газопроводу вже досліджувався. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні судом зроблено помилковий висновок, щодо відсутності порушення права позивача, вказуючи на наявність у останнього контролю над катодними станціями, газорозподільною станцією, а також відсутність доступу до цього відповідача. Крім того, в п. 3.3.8 рішення, суд навів перелік актів приймання-передачі природного газу, підписаних на виконання протоколу робочої наради, однак, не спростував їх та не зробив висновку про їх неналежність та недопустимість. Також апелянт стверджує, що в постановах Львівського апеляційного господарського суду у справі № 914/577/5 від 27.08.2015 та у справі № 914/880/17 від 19.12.2017 встановлено, що газопровід перебував у фактичному користуванні відповідача, однак суд дійшов помилкового висновку про спільне використання позивачем та відповідачем газорозподільних мереж.

Апелянт стверджує, що відповідачем порушено право власності позивача, так як останній користувався власністю позивача без відповідної правової підстави та не вчинив жодної дії для укладення договору оренди, що є не правомірною поведінкою відповідача. Щодо упущеної вигоди апелянт зазначив, що така полягає у неотриманні ним грошових коштів за користування газопроводом. Разом з тим, апелянт стверджує, що відповідач безоплатно та без відповідної правової підстави набув майно позивача та користувався ним, а відтак зберіг у себе грошові кошти, які він мав перераховувати позивачу, тобто зберіг у себе майно за рахунок позивача. Відтак упущена вигода позивача, з іншого боку, є і тим майном (грошовими коштами), яке відповідач зберіг у себе за рахунок позивача без достатньої на те правової підстави.

Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує доводи апеляційної скарги зазначивши про необґрунтованість твердження апелянта, що між сторонами мав бути укладений договір оренди газопроводу, а протиправність поведінки відповідача полягає у не укладенні такого договору, оскільки такі твердження суперечать ст. 627 ЦК України. Щодо неотримання позивачем доходів та наявний у діях відповідача причинний зв'язок, останній заперечує, оскільки вважає, що позивач не міг отримати дохід у зв'язку із відсутністю ліцензії на транспортування газу. Крім того, відповідач стверджує, що апелянтом не доведено перед судом наявність у діях порушника повного складу цивільного правопорушення з урахуванням заходів, вжитих кредитором для одержання доходів. Щодо покликань апелянта, що упущена вигода полягає в неотриманні плати за користування газопроводам з покликанням на норми глави 83 ЦК відповідач заперечує, оскільки вважає, що до цих вимог дана норма не застосовується.

Представники позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задоволити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30 січня 2019 року у справі №914/2096/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві, дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2019 у справі №914/2096/17 без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Спектргаз» без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2011 між ВАТ «Іскра» (орендодавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (орендар) було укладено договір №0102111/8104 оренди газопроводу ГРС Винники - ВАТ «Іскра», відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) газопровід високого тиску ГРС Винники (нова) - ВАТ «Іскра» та катодні станції - 4 штуки (об'єкт оренди), які належать орендодавцю на праві власності.

Об'єкт оренди буде використовуватися орендарем для передачі природного газу споживачам по газопроводу (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору, цей договір укладається терміном на 3 (три) роки і діє з 01.01.2011 до 31.12.2013. Термін дії договору може бути продовжений за згодою сторін.

Договір припиняє свою дію, зокрема, у випадку закінчення терміну дії договору (п. 3.5 договору).

Судом встановленого, що упродовж січня-грудня 2013 року ВАТ «Іскра» та ПАТ «Львівгаз» складено відповідні акти про виконання договору оренди №0102111/8104 від 01.01.2011 (том 1, а.с. 23-34).

Отже, зазначений договір оренди газопроводу №0102111/8104 від 01.01.2011 припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, тобто 31.12.2013. Зазначена обставина підтверджена судовими рішеннями у справі №914/622/14 та не заперечується обома сторонами у справі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, після закінчення строку дії договору оренди газопроводу №0102111/8104 від 01.01.2011 між ВАТ «Іскра» та ПАТ «Львівгаз» виникли численні судові спори, які зводилися до намагання ВАТ «Іскра» продовжити дію зазначеного договору оренди, стягнути з Львівгазу кошти за фактичне користування газопроводом, або ж до намагання ПАТ «Львівгаз» повернути з оренди газопровід.

20.08.2014 р. між ПАТ «Іскра» та ТзОВ «Спектргаз» укладено договір купівлі-продажу № 060914/0703 (том 1, а.с. 13-14). За умовами пункту 1.1 цього договору продавець зобов'язується передати у власність покупцеві газопровід високого тиску ГРС Винники - ПАТ "Іскра"; Ру=6 кгс/кв.см; діаметром 500 мм; довжиною 8 868,5 п.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Вулецька, 14 та чотири станції катодного захисту (в с. Бережани Пустомитівського району, в м. Винники, вул. Стрілецька; в м. Винники (біля траси на Тернопіль); на хуторі Горішний) (далі - газопровід).

Отже, на підставі акту приймання-передачі від 01.09.2014 газопровід передано позивачу (том 1, а.с. 14/зв.). Додатком №1 до цього договору затверджено схему Газопроводу (том 1, а.с. 125).

Як зазначає позивач у позовній заяві, підставою для звернення з позовом до суду стало те, що, відповідач допустив порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає в тому, що з вересня 2014 по грудень 2015 включно, без жодної правової підстави та без дозволу позивача, фактично використовував газопровід шляхом передання через нього газу споживачам. Всього, за вказаний період, було передано 18 804,267 тис. куб. м. газу, що підтверджується листом філії УМГ Львівтрансгаз ПАТ Укртрансгаз № 267/34-02 від 25.01.2016 р. (том 1, а.с. 15).

Враховуючи вище наведене позивач просить суд стягнути з відповідача 11 074 859,91 грн.

Разом з тим, судом встановлено наступне, 13.02.2014 р. між ПАТ Укртрансгаз та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» було укладено Технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу №ТУ022130214 (том 3, а.с. 107-108).

Цією угодою передбачено порядок приймання-передачі природного газу Львівтрансгазом до газопроводів Львівгазу. До переліку пунктів приймання-передачі природного газу, що є додатком №1 до цієї технічної угоди (том 3, а.с. 109-110), під пунктом 64 включено пункт газопроводу Винники (на Іскру).

Пунктом 1.2 цієї технічної угоди передбачено, що на кожен пункт приймання-передачі газу сторони складають акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін зі схемою підключення пунктів приймання-передачі газу, у якій відображаються потоки газу, межі балансової належності, розташування засобів вимірювальної техніки, газоспоживного чи газорегулюючого обладнання, їх послідовність, комутаційні з'єднання тощо. Матеріали справи не містять такого акту.

На підставі цієї технічної угоди Львівтрансгазом упродовж вересня 2014 року - грудня 2015 року протранспортовано, а Львівгазом прийнято на ГРС для транспортування до споживачів 17'484'260 куб. м природного газу, в тому числі через Газопровід на «Іскру», про що свідчать акти приймання-передачі природного газу: від 01.10.2014 (у вересні 2014 року) - 1'376'239 куб. м (том 3, а.с. 120); від 03.11.2014 (у жовтні 2014 року) - 1'248'153 куб. м (том 3, а.с. 121); від 01.12.2014 (у листопаді 2014 року) - 1'236'025 куб. м (том 3, а.с. 122); від 02.01.2015 (у грудні 2014 року) - 0 куб. м (том 1, а.с. 146); від 02.02.2015 (у січні 2015 року) - 1'305'258 куб. м (том 3, а.с. 123); від 02.03.2015 (у лютому 2015 року) - 1'167'997 куб. м (том 3, а.с. 124); від 01.04.2015 (у березні 2015 року) - 1'219'270 куб. м (том 3, а.с. 125); від 01.05.2015 (у квітні 2015 року) - 1'016'827 куб. м (том 3, а.с. 126); від 02.06.2015 (у травні 2015 року) - 1'180'133 куб. м (том 3, а.с. 127); від 01.07.2015 (у червні 2015 року) - 998'198 куб. м (том 3, а.с. 128); від 03.08.2015 (у липні 2015 року) - 868'950 куб. м (том 3, а.с. 129); від 01.09.2015 (у серпні 2015 року) - 970'795 куб. м (том 3, а.с. 130); від 01.10.2015 (у вересні 2015 року) - 1'056'741 куб. м (том 3, а.с. 131); від 02.11.2015 (у жовтні 2015 року) - 1'184'011 куб. м (том 3, а.с. 132); від 01.12.2015 (у листопаді 2015 року) - 1'256'508 куб. м (том 3, а.с. 133); від 04.01.2016 (у грудні 2015 року) - 1'399'155 куб. м (том 3, а.с. 134).

Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані односторонньо - Львівтрансгазом, що стало причиною для ініціювання Львівгазом судового провадження №914/3691/14. Як вбачається з постанови Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 (том 1, а.с. 160-164), прийнятої в межах цієї справи, Львівтрансгаз правомірно на підставі пункту Технічної угоди склав вказані вище акти, які засвідчують факт транспортування Львівтрансгазом та передачу природного газу у газопроводи Львівгазу. Цими ж актами зафіксовано об'єми газу, які передано Львівгазу.

Судами також встановлено, що Львівгаз після припинення дії Договору оренди газопроводу та до фактичного передання цього Газопроводу ПАТ «Іскра» (01.10.2014) користувався Газопроводом у спірний період (липень-вересень 2014 року) без правової підстави. А тому Львівтрансгаз правомірно складав акти приймання-передачі газу.

Аналогічний висновок зроблено судами і в справі №914/880/17. В постанові Верховного Суду від 10.05.2018 зазначено, що "… станом на жовтень 2014 року Газопровід … був у фактичному користуванні ПАТ "Львівгаз".

Разом з тим, між ПАТ «Іскр» та Львівтрансгаз складено акт транспортування природного газу від 05.01.2015 (том 1, а.с. 147), яким підтверджено, що у грудні 2014 року Львівтрансгазом протранспортовано для Іскри до Газопроводу природний газ в обсязі 1'110'003 куб. м.

У зв'язку з незгодою Львівгазу з тією обставиною, що ним було отримано газ від Львівтрансгазу на межі Газопроводу (ПППГ на «Іскру2), Львівгаз відмовлявся підписувати акти приймання-передачі природного газу. Зазначене стало причиною для проведення робочої наради під головуванням першого заступника голови правління НАК "Нафтогаз України" Переломи С.В. за участю Львівтрансгазу та Львівгазу. За результатами проведення цієї наради Львівтрансгазом та Львівгазом складено інші акти приймання-передачі газу. У цих актах зафіксовано, що Львівгаз отримує природний газ від газотранспортного підприємства не на межі Газопроводу (ПППГ "на Іскру"), а на межі Газопроводу та газопроводів Львівгазу за даними вузлів обліку споживачів. З урахуванням наведеного зафіксовано, що Львівгазом отримано газу об'ємом 3'851'874 м3: від 31.12.2014 (вересень 2014 року) - 716'546 куб. м (том 1, а.с. 191); від 31.12.2014 (жовтень 2014 року) - 403'894 куб. м (том 1, а.с. 186); від 31.12.2014 (листопад 2014 року) - 391'967 куб. м (том 1, а.с. 187); від 02.01.2015 (грудень 2014 року) - 210'004 куб. м (том 1, а.с. 188); від 02.02.2015 (січень 2015 року) - 232'230 куб. м (том 1, а.с. 185); від 02.03.2015 (лютий 2015 року) - 177'727 куб. м (том 1, а.с. 184); від 01.04.2015 (березень 2015 року) - 156'578 куб. м (том 1, а.с. 183); від 05.05.2015 (квітень 2015 року) - 91'191 куб. м (том 1, а.с. 182); від 02.06.2015 (травень 2015 року) - 277'575 куб. м (том 1, а.с. 181); від 01.07.2015 (червень 2015 року) - 280'100 куб. м (том 1, а.с. 180); від 01.08.2015 (липень 2015 року) - 106'699 куб. м (том 1, а.с. 179); від 01.09.2015 (серпень 2015 року) - 127'234 куб. м (том 1, а.с. 178); від 01.10.2015 (вересень 2015 року) - 92'194 куб. м (том 1, а.с. 177); від 02.11.2015 (жовтень 2015 року) - 149'162 куб. м (том 1, а.с. 190); від 01.12.2015 (листопад 2015 року) - 194'987 куб. м (том 1, а.с. 189); від 04.01.2016 (грудень 2015 року) - 243'786 куб. м (том 1, а.с. 192).

Окрім зазначених вище актів, в матеріалах справи містяться також примірники актів транспортування природного газу, які складені між Львівтрансгазом та ПАТ «Іскра» за період вересня-грудня 2014 року, та свідчать про те, що Львівтрансгазом протранспортовано для Іскри до Газопроводу природний газ обсягом 3'458'013 м3, про що свідчать такі акти: від 30.12.2014 (вересень 2014 року) - 659'693 куб. м (том 2, а.с. 111); від 30.12.2014 (жовтень 2014 року) - 844'259 куб. м (том 2, а.с. 113); від 30.12.2014 (листопад 2014 року) - 844'058 куб. м (том 2, а.с. 115); від 05.01.2015 (грудень 2014 року) - 1'110'003 куб. м (том 2, а.с. 118).

Листом Львівтрансгазу від 14.02.2015 №672/34-02 (том 2, а.с. 79) повідомлено ПАТ «Іскра», що через ПППГ Винники (на Іскру) за період з 01.01.2014 по 31.01.2015 передано 27'168,25 тис. куб. м природного газу.

Між Бібрським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів УМГ "Львівтрансгаз" та Спектргазом складено Акт розмежування балансової належності Газопроводу та ділянок його обслуговування на ГРС "Винники" Бібрського ЛВУМГ УМГ "Львівтрансгаз" від 02.09.2014 (том 1, а.с. 199). Цим актом, до якого долучено відповідну схему, визначено, що межа балансової належності (між Львівтрансгазом та Іскрою) та обслуговування проходить безпосередньо за огорожею ГРС "Винники".

Отже, хоч матеріали справи містять докази вчинення Спектргазом дій з розмежування балансової належності з Львівтрансгазом на ГРС "Винники", зазначене, однак, не спростовує обставини фактичного користування Газопроводом Львівгазом.

Разом з тим, дані обставини встановлені судовими рішеннями у справах №914/3691/14 та №914/880/17 (пункти 3.3.4-3.3.6, 3.5.4.2 цього рішення). Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській … справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини… Оскільки зазначені обставини встановлені стосовно Львівгазу, вони не підлягають доведенню в цій справі.

Судова колегія з урахуванням вищенаведеного зазначає, предметом спору у даній справі є стягнення коштів в сумі 11 074 859,91 грн, які як зазначає позивач слід стягнути з відповідача за завдані позивачу збитків, які полягають у неотриманні останнім доходів на зазначену суму.

Частина 4 статті 13 Конституції України гарантує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. В силу статті 41 Основного Закону кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст поняття права власності розкривається в статтях 316, 317 Цивільного кодексу України. Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власникові належать правомочності з володіння, користування та розпорядження своїм майном, які (ці правомочності) здійснюються власником за своєю власною волею та незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, держава вправі вводити певні обмеження, які стосуються порядку використання окремих видів майна. Такі обмеження, з огляду на особливості такого майна, покликані не лише врегулювати (обмежити) обіг певних речей, встановити особливий порядок їх використання, а й забезпечити безпечну їх експлуатацію, якщо мова йде про використання потенційно небезпечних речей. До таких речей без сумніву належить і Газопровід.

На правовідносини сторін поширюються норми Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який був чинним до 30.09.2015. Цей закон втратив чинність у зв'язку з прийняттям Закону України "Про ринок природного газу".

Отже, набуваючи у власність Газопровід, позивач мав бути обізнаним з тими обмеженнями, які накладаються на власника такого роду речі.

Відповідно до пунктів 8 та 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції станом на серпень 2014 року) Єдина газотранспортна система України - виробничий комплекс, що складається з магістральних газопроводів та газорозподільних мереж, підземних сховищ газу та інших організаційно і технологічно пов'язаних з ними об'єктів та споруд, призначених для транспортування, розподілу і зберігання природного газу. Газорозподільні мережі - виробничий комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов'язаних між собою об'єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам.

Як уже було зазначено вище, частина газорозподільних мереж (Газопровід) належала на праві власності Спектргазу, а частина - Львівгазу. При цьому жодна зі сторін не ініціювала питання укладення договору, передбаченого статтею 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Суд враховує, що жодна зі сторін цієї справи не мала обов'язку укладати такий договір, рівно ж як і ту обставину, що існувала теоретична можливість укладення як оплатного, так і безоплатного договору на право користування Газопроводом.

Отже, між сторонами у справі не було укладено будь-яких договорів.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути кошти зіславшись на норми Цивільного кодексу України про захист права власності - статті 16, 386 Цивільного кодексу України (том 1, а.с.7 - на звороті), про відшкодування шкоди - статті 1166, 1192 Цивільного кодексу України (том 1, а.с.7 - на звороті), про відшкодування збитків - стаття 22 Цивільного кодексу України (том 1, а.с.8), про безпідставне користування майном - статті 1212-1214 Цивільного кодексу України (том 1, а.с.8).

З урахуванням наведеного слід зазначити наступне.

Право власності може бути захищено у різні способи залежно від способу та характеру посягання на таке право. Так, право власності можна захищати як за допомогою зобов'язально-правових, так і речово-правових механізмів, як за допомогою договірних, так і недоговірних способів. Оскільки між сторонами у справі не існувало договірних відносин, то суд не вбачає необхідності аналізувати наявність чи відсутність таких способів захисту.

Разом з тим, спеціальні способи захисту права власності, не пов'язані з договірними відносинами, передбачені Главою 29 Цивільного кодексу України. До найпоширеніших таких способів належать: витребування майно з чужого незаконного володіння - віндикаційний позов (статті 387-390 Цивільного кодексу України), усунення перешкод у здійсненні власником права власності - негаторний позов (стаття 391 Цивільного кодексу України), позов про визнання права власності (статті 392 Цивільного кодексу України).

Позивач не скористався жодним зі способів захисту, які передбачені главою 29 Цивільного кодексу України. В цьому контексті суд зауважує, що позивач не обґрунтував, у чому конкретно полягало порушення права власності позивача на Газопровід та яку конкретно правомочність (володіння, користування чи розпорядження) Львівгазом порушено. Не встановив такого порушення і суд за результатами розгляду цієї справи, адже Спектргаз не був позбавлений жодної з наведених вище правомочностей стосовно Газопроводу. Про зазначене свідчить наявність контролю над катодними станціями, газорозподільною станцією, висновком експертизи стосовно отримання ліцензії, а також відсутністю доступу до цього Львівгазу (пункт 3.5.3 цього рішення). Львівгаз користувався Газопроводом з відома Спектргазу, який мав усі можливості стосовно захисту свого права, проте не скористався ними.

Щодо обґрунтування позову з посиланням на статті 1166 та 1192 Цивільного кодексу України, слід зазначити.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. В рамках цієї справи відсутні будь-які докази вчинення Львівгазом делікту.

Крім того, стаття 1192 Цивільного кодексу України встановлює правила визначення розміру шкоди, завданої деліктом. Так, суд може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну: відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, стаття 1192 Цивільного кодексу України обмежує потерпілого від делікту у праві на відшкодування збитків у формі упущеної вигоди.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову з посиланням на статті 1166 та 1192 Цивільного кодексу України.

Щодо обґрунтування позову посиланням на статтю 22 Цивільного кодексу України, слід зазначити.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як уже зазначалося в пунктах 4.3.2, 4.3.3 цього рішення, збитки, завдані в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, не підлягають відшкодуванню у формі упущеної вигоди.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано, яке саме цивільно-правове зобов'язання порушено Львівгазом, який саме обов'язок та в межах якого правовідношення, визначеного статтею 509 Цивільного кодексу України, порушено Львівгазом. Не встановлено такого зобов'язання і судом.

За таких обставин в суду відсутні підстави для застосування статті 22 та 623 Цивільного кодексу України.

Щодо обґрунтування позову посиланням на статті 1212-1214 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Статті 1212-1215 Цивільного кодексу України містяться в підрозділі 2 розділу ІІІ книги п'ятої та присвячена такому виду недоговірних зобов'язань, як набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Отже, однією з необхідних ознак для виникнення такого роду відносин є те, що набуття або збереження здійснено за рахунок іншої особи (за чужий рахунок). Як правило, це означає, що майно потерпілого зменшується внаслідок вибуття з його складу деякої частини або неотримання доходів, на які ця особа правомірно могла розраховувати. Важливим у цьому контексті є не лише набуття майна, його збереження, а й те, що це відбувається всупереч волі власника.

Як установлено судом (пункт 4.2.4 цього рішення), позивач не був позбавлений відповідачем жодної із правомочностей, які включаються до поняття права власності. Позивач був управі володіти, користуватися та розпоряджатися Газопроводом в аналізований період. При цьому фактичне користування Львівгазом частиною газорозподільних мереж, які належали Спектргазу, не спростовує наведеного вище висновку з огляду на специфічність не лише правового статусу Газопроводу, а і його фізичних властивостей.

Місцевим судом вірно зазначено, що позивач не міг отримати доходи у спірний період у зв'язку із відсутністю ліцензії, про що свідчить неодноразове звернення позивача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявами про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. Проте рішеннями НКРЕП від 09.10.2014 (том 1, а.с. 57-59), від 23.10.2014 (том 1, а.с. 60-62), від 27.11.2014 (том 1, а.с. 63-66), від 13.03.2015 (том 1, а.с. 67-69), від 23.04.2015 (том 1, а.с. 70-73), від 18.06.2015 (том 1, а.с. 74-75) відповідні заяви Спектргазу було залишено без розгляду як такі, що подані без дотримання встановлених вимог.

З урахуванням викладено, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не обґрунтовано, у чому конкретно полягало порушення права власності позивача на Газопровід та яку конкретно правомочність (володіння, користування чи розпорядження) відповідачем порушено, оскільки суд не встановив такого порушення і за результатами розгляду справи вбачається, що останній користувався Газопроводом з відома позивача, який мав усі можливості стосовно захисту свого права, проте не скористався ними. Разом з тим, покликання на завдану відповідачем позивачу шкоду з посиланням на статті 1166 та 1192 Цивільного кодексу України та збитків з покликанням на ст. 22 Цивільного кодексу України є недоведеним.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 30 січня 2019 року у справі №914/2096/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/2096/17 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.