ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Справа № 903/626/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 03.12.2018 у справі № 903/626/18 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Приходько Наталії Володимирівни, с.Зміїнець

до Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", м.Луцьк

про стягнення 16352,00 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Яремчук Р.Р, ордер 027873 від 01.02.2019

відповідача - Гітун Н.І протокол № 14 від 24.01.2018; Черьомуха О.В наказ №13-В від 01.04.2019

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Приходько Наталія Володимирівна звернулася в Господарський суд Волинської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про стягнення 16352,00 грн. безпідставно утриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.12.2018 позов Фізичної особи-підприємця Приходько Наталії Володимирівни до Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про стягнення 16352,00 грн. задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 03.12.2018 року та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 03.12.2018 року у справі №903/626/18 є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з посиланням на ст.1212 ЦК України. Зокрема, апелянт зазначив, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний автостанційний збір, набуті відповідачем від пасажирів - третіх осіб за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно отримані.

Ухвалою від 18 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Волинської області від 03 грудня 2018 року у справі № 903/626/18.

На виконання вимог суду позивач надіслав на адресу суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу вх.№5869/19 від 08.02.2019, в якому заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 03.12.2018 у справі № 903/626/18 залишити без змін (т.3 а.с. 135-136).

Приватне акціонерне товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" надіслало на електронну адресу суду апеляційної інстанції письмові пояснення в межах поданої апеляційної скарги з урахуванням відзиву (№6574/19 від 12.02.2019).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01 березня 2019 року зупинено апеляційне провадження у справі №903/626/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення господарського суду Волинської області від 03 грудня 2018 року та передано матеріали справи № 903/626/18 для здійснення визначення автоматизованою системою складу суду для розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 березня 2019 року, поновлено апеляційне провадження у справі №903/626/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення господарського суду Волинської області від 03 грудня 2018 року та призначено розгляд апеляційної скарги на 20 березня 2019 року об 11:00 год.

Розпорядженням в.о. керівника апарату від 18.03.2019, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/626/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 березня 2019 року прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.12.2018 у справі № 903/626/18 до провадження у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А.

В судове засідання 20.03.2019 з'явились представники відповідача.

Позивач в судове засідання 20.03.2019 не з'явився, на час розгляду справи у суду відсутні докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання.

За результатами судового засідання ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги на 03 квітня 2019 року об 11:00 год.

В судове засідання 03.04.2019 з'явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 03.04.2019 представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу та надали додаткові пояснення щодо оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно листа №760/2 від 31.07.2018 року відповідачем направлено перевізнику Приходько Н. В. акти, що стали підставою зняття автостанційного збору в сумі 16352,00 грн. за зафіксований продаж квитків водіями перевізника 1756-ти пасажирам за липень 2018 року згідно п. 3.4 договору №30/05/16 ТД від 30.05.2016 року, Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, Постанови КМУ № 176 від 18.02.1997 року зі змінами (т.1 а.с.23-179); списання суми 16352,00 грн. зафіксовано в акті № 083 від 31.07.2018 року, який позивач відмовився підписувати, про що викладено в запереченні № 22/08/18-1 від 22.08.2018 року (т.1 а.с.180-181).

Судом встановлено, що на момент складання вищезазначених актів між ПрАТ «ВОПАС» (Підприємство) та ФОП Приходько Наталією Володимирівною (Перевізник) існує сім договорів про надання автостанційних послуг, зокрема:

- № 312/15 від 01.07.2015 року, згідно якого відповідачем складено акти №235 від без дати, №72 від 05.07.18., №83 від 06.07.18., №103 від 11.07.18., №127 від 12.07.18., №164 від 13.07.18., №145 від 13.07.18., №170 від 13.07.18., №173 від 13.07.08., №204 від 14.07.18, №233 від 14.07.18., №285 від 15.07.18., №270 від 15.07.18., №300 від 16.07.18., №325 від 16.07.18., №304 від 16.07.18., №308 від 16.07.18., № 345 від 17.07.18., № 362 від 18.07.18., № 393 від 18.07.18., №373 від 17.07.18., № 423 від 19.07.18., № 462 від 20.07.18., №491 від 21.07.18., №515 від 21.07.18., №573 від 22.07.18., №554 від 22.07.18., №521 від 22.07.18., №560 від 22.07.18., №612 від 23.07.18., №710 від 25.07.18., №709 від -25.07.18., №725 від 26.07.18., №735 від 26.07.18., №780 від 27.07.18., №07/12 від 05.07.18., №07/03 від 03.07.18., № 07/67 від 25.07.18., №08/02 від 02.08.18., №08/36 від 14.08.18., №08/54 від 19.08.18, №08/87 від 25.08.18., № 08/114 від 30.08.18.;

- № 312/16 від 01.03.2016 року, згідно якого відповідачем складено акти №68 від 05.07.18., №93 від 10.07.18., №96 від 11.07.18., №131 від 12.07.18., №143 від 12.07.18, №141 від 12.07.18, №168 від 13.07.18, №234 від 14.07.18, № 213 від 14.07.18, №277 від 15.07.18, №305 від 15.07.18, №321 від 16.07.18,№352 від 17.07.18., №512 від 21.07.18, №532 від 22.07.18, № 576 від 23.07.18., №630 від 16.07.18, №715 від 26.07.18., №736 від 26.07.18, №784 від 27.07.18, №750 від 27.07.18, №738 від 27.07.18, №07/10 від 05.07.18, №890 від 23.08.18.;

- № 30/05/16-3 від 30.05.2016 року, згідно якого відповідачем складено акт №107 від 11.07.18., №157 від 13.07.18., №157 від 13.07.18, №149 від 13.07.18, №183 від 13.07.18, № 177 від 13.07.18, №188 від 13.07.17., №222 від 14.07.18., № 245 від 15.07.18, №279 від 15.07.18, №286 від 15.07.18, №327 від 16.07.18, №435 від 20.07.18, №477 від 21.07.18, №537 від 22.07.18., №529 від 22.07., №582/1 від 23.07.18, №691 від 25.07.18, №718 від 26.07.18., №713 від 26.07.18, №748 від 27.07.18, №754 від 27.07.18, №342 від 16.0818, №346 від 21.08.18., №886 від 23.08.18.;

- №06/10/16-4 від 06.10.2016 року, згідно якого відповідачем складено акти №62 від 03.07.18., №67 від 04.07.18., №75 від 05.07.18, №71 від 05.07.18, №100 від 11.07.18., №97 від 11.07.18, №125 від 12.07.18, № 115 від 12.07.18, №201 від 14.07.18, № 251 від 15.07.18, №283 від 15.07.18, №384 від 18.07.18, №356 від 18.07.18, №394 від 19.07.18,№407 від 19.07.18, №476 від 21.07.18, №481 від 21.07.18, № 548 від 22.07.18, №593 від 23.07.18, № 682 від 24.07.18, №645 від 24.07.18, № 702 від 25.07.18, №731 від 26.07.18, №794 від 27.07.18, №764 від 27.07.18, № 746 від 27.07.18, №866 від 21.09.18, № 881 від 23.08.18.;

- №09/12/16-3 від 09.12.2016 року, згідно якого відповідачем складено акти № 311 від 02.07.18., № 70 від 05.07.18., № 122 від 12.07.18, № 197 від 14.07.18, №295 від 16.07.18, №9388 від 18.07.18, №355 від 18.07.18., № 9330 від 19.07.18, №404 від 19.07.18, № 447 від 20.07.18, № 545 від 22.07.18., № 588 від 23.07.18, № 689 від 24.07.18, № 644 від 24.07.18, № 707 від 25.07.18, №692 від 25.07.18, №739 від 26.07.18, №760 від 27.07.18, №07/36 від 12.07.18, №08/01 від 02.0818, №08/61 від 20.08.18, №860 від 21.08.18, №904 від 28.0818, №08/107 від 28.08.18;

- № б/н від 21.06.2018 року, згідно якого відповідачем складено акти №314 від 05.07.18., №319 від 16.07.18., №526 від 22.07.18., №745 від 27.07.18., №890 від 28.08.18.;

- відсутній укладений договір про надання автостанційних послуг, оскільки справа №903/593/18 перебуває на розгляді в Господарському суді Волинської області, проте відповідачем складені акти № 128 від 12.07.2018., № 166 від 13.07.2018., № 214 від 14.07.2018., № 207 від 14.07.2018., №254 від 15.07.2018., №349 від 17.07.2018., №339 від 17.07.2018., №365 від 18.07.2018., № 415 від 19.08.2018., №456 від 20.07.2018., №555 від 22.07.2018., №607 від 23.07.2018., №625 від 23.07.2018., №674 від 24.07.2018., №654 від 24.07.2018., №722 від 26.07.2018., № 29 від 26.07.2018., №791 від 27.07.2018., №791 від 27.07.2018. (а.с. 186-214 т.1).

Договір № 30/05/16 ТД від 30.05.2015 року, на п. 3.4 якого посилається відповідач у листі від 31.07.2018 року № 760/2, припинив свою дію 26.10.2016 року.

В актах про виявлене порушення умов договору «Про надання автостанційних послуг», які стали підставою утримання з позивача коштів в сумі 16352,00 грн., зафіксовано порушення п.п. 3.6.1, 3.6.2 договору «Про надання автостанційних послуг» (обілечення пасажирів водіями перевізника).

Водночас, як слідує з діючих між позивачем та відповідачем договорів, підпунктом 3.6.1 передбачається зобов'язання перевізника, а саме: по прибутті автобуса на АС виконувати розпорядження та вказівки персоналу автостанції з питань організації перевезень і безпеки руху та дотримуватися «Правил надання послуг пасажирського автотранспорту», інших нормативних документів, підпунктом 3.6.2 - проводити посадку пасажирів на АС за участю водія і тільки з касовими квитками, не допускати підбору пасажирів без касових квитків на території АС.

Розрахунки за посередницькі послуги між Підприємством та Перевізником передбачені р.5 договору «Про надання автостанційних послуг». Однак даним розділом не погоджено розміру автостанційного збору за продаж квитків водіями перевізника, як це було передбачено п.3.4 тимчасового договору № 30/05/16 ТД, який припинив свою дію 26.10.2016 року (т.1 а.с.190-192).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

Згідно Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997:

1) автостанційний збір - плата за надання обов'язкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбавають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка;

5) вартість квитка - сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої);

6) вартість проїзду - сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість.

Згідно ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі 903/859/18 про спонукання відповідача до укладення договору про надання автостанційних послуг встановлено, що відповідно до п.10 Примірної форми договору про надання послуг автостанцією перевізникові до договору перевізник має надавати копію договору (договорів) перевізника з місцевим органом виконавчої влади чи дозволу (дозволів) Державтотрансадміністрації на обслуговування маршруту (маршрутів), рейсу (рейсів); копію затвердженого розкладу руху автобусів на маршруті (маршрутах); таблиці вартості проїзду пасажирів автобусами на маршруті (маршрутах), рейсі (рейсах), які обслуговує перевізник, та - вартість перевезення багажу.

З чого слідує, що відповідач формуючи вартість квитка до вартості проїзду, що надана позивачем (таблиця вартості проїзду) добавляє автостанційний збір у розмірі 10 відсотків. В подальшому, розмір автостанційного збору, що включений до вартості квитка є доходом відповідача (п.3.3.3. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №700 від 27.09.2010, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1068/18363 10.11.2010. (надалі - Порядок регулювання діяльності автостанцій).

В розділі 4 Порядку регулювання діяльності автостанцій визначено порядок розрахунку вартості обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові, зокрема, вартість обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові визначається у відсотках від загальної суми вартості за тарифом від реалізованих через каси автостанцій власника квитків та вартості перевезення багажу на автобуси відповідного перевізника (п.4.1. Порядку регулювання діяльності автостанцій). Вартість обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові також є доходом відповідача (п. 3.3.3. Порядку регулювання діяльності автостанцій). Перелік таких послуг, їх обсяг і вартість визначаються в договорі (п.114 Правил надання послу).

В договорах між сторонами погоджено вищевказану вартість обов'язкових послуг, що надається автостанцією перевізникові та становить 10 відсотків від загальної суми вартості за тарифом від реалізованих через каси автостанцій квитків та вартості перевезення багажу, зокрема:

- в договорі про надання автостанційних послуг №312/15 від 01.07.2015 - п.5.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг №312/16 від 01.03.2016 - п.5.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг №30/05/16-3 від 30.05.2016 - п.3.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг №06/10/16-4 від 06.10.2016 - п.3.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг №09/12/16-3 від 09.12.2016 - п.3.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг№14/03/17-1 від 14.03.2017 - п.3.1.

- в договорі про надання автостанційних послуг №б/н від 21.06.2018 - п.3.1.

Згідно п.116 Правил надання послуг за надання обов'язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", з осіб, які придбавають квитки, справляється автостанційний збір, що включається до вартості квитка. За надання зазначених послуг додаткова плата з пасажира не стягується. Розмір автостанційного збору визначається власником автостанції на підставі економічно обґрунтованого розрахунку. Розмір автостанційного збору для пасажирів, що придбавають квитки у автомобільного перевізника, водія чи іншого суб'єкта господарювання, уповноваженого на це автомобільним перевізником, встановлюється за згодою автомобільного перевізника та власника автостанції, з території якої пасажир повинен здійснити відправлення. Розмір автостанційного збору для пасажирів, що купують квитки у суб'єкта господарювання, уповноваженого на це власником автостанції, встановлюється в договорі, укладеному між автостанцією і таким суб'єктом господарювання.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Звертаючись до суду з даним позовом Фізична особа-підприємець Приходько Наталія Володимирівна вказує, що відповідач її вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 16352,00 грн. в добровільному порядку не виконав.

Відповідач стверджує, що між сторонами існують господарські правовідносини, які виникли з договорів про надання автостанційних послуг. Існування між сторонами договірних відносин є правовою підставою для утримання автостанційного збору, тобто ці кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті.

Отже, предмет позову у даній господарській справі становить вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України 16352,00 грн. безпідставно утриманих коштів.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що між сторонами існують договірні правовідносини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі кошти набуто за наявності відповідних правових підстав, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Під час з'ясування обставин справи суд апеляційної інстанції не встановив виникнення кондикційних зобов'язань у сторін. При цьому, суд апеляційної інстанції звернув увагу на не чітке визначення у договорах порядку сплати автостанційного збору перевізником автостанції у разі продажу квитків водіями перевізника. Однак, для врегулювання відносин з цього питання сторони не позбавлені можливості за взаємною згодою або ж у судовому порядку внести зміни до діючих договорів.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не повно з'ясував обставини справи, задоволивши позов Фізичної особи-підприємця Приходько Наталії Володимирівни, про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України 16352,00 грн. безпідставно утриманих коштів.

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 03.12.2018 у справі № 903/626/18 задоволити. Рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приходько Наталії Володимирівни (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" (43018, м.Луцьк, вул.Львівська,148, ) 2643,00 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати судовий наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "08" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.