РІШЕННЯ

м. Київ

09.04.2019Справа № 910/1063/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/1063/19

за позовом фізичної особи-підприємця Дзекунової Аліни Михайлівни, м. Київ,

до фізичної особи-підприємця Башкової Ельвіри Сергіївни, м. Київ,

про стягнення 8 152,35 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Дзекунової Аліни Михайлівни (далі - Дзекунова А.М.) до фізичної особи-підприємця Башкової Ельвіри Сергіївни (далі - Башкова Е.С.) про стягнення заборгованості за поставлений товар, а саме: 7 618,53 грн. основного боргу; 139 грн. 3% річних та 394,82 грн. втрат від інфляції, а всього 8 152,35 грн.

Дзекунова А.М. обґрунтовує позовні вимоги таким:

- позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними, а саме: від 31.05.2018 №28 у сумі 848,50 грн.; від 05.06.2018 №280 - 2 999,43 грн. та від 22.06.2018 №343 - 3 770,60 грн., всього 7 618,53;

- станом на дату подання позову до суду відповідач грошові кошти за поставлений товар не сплатив;

- крім суми заборгованості позивачем нараховано 139 грн. 3% річних та 394,82 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.02.2019 адвокат Дзекунової А.М. подав суду клопотання про долучення доказів про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалу Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті такої ухвали.

До матеріалів справи долучено конверти з ухвалою суду, які повернулися з адрес позивача та відповідача з відмітками пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Що ж до належного повідомлення відповідача та позивача, то слід вказати таке.

Так, представник позивача адвокат Чубаров Д.В. отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 12.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Положення статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлюють те, що якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня (частина п'ята).

В силу приписів частини шостої вказаної статті днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

За правилами статті 13 Закону України «Про поштовий зв'язок» послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Порядок надання послуг поштового зв'язку та порядок оформлень поштових відправлень, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення встановлено «Правилами надання послуг поштового зв'язку», які затверджено постановою Кабінетів Міністрів України від 05.03.2009 № 270 та «Порядком оформлення поштових відправлень з вкладенням матеріалів звітності, розрахункових документів і декларацій» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.1997 № 799 (із змінами і доповненнями).

Пунктом 17 Правил встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення.

Виходячи з наведених норм законодавства, на ПАТ «Укрпошта» лежить функція доставки поштових відправлень з позначкою «Судова повістка» як національного оператора.

Правилами надання послуг поштового зв'язку, а саме пунктом 116 встановлено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Разом з тим, відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв'язку бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

Слід зазначити, що бланки рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ф. 119) та довідки (ф.20), затверджуються ПАТ «Укрпошта», зокрема, Наказом від 12.05.2006 № 211 «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилання поштових відправлень».

Так, бланк рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ф. 119) містить такі графи для заповнення у випадку невручення: «відмови адресата від одержання»; «закінчення терміну зберігання»; «неправильно зазначена або відсутня адреса»; «інші причини».

У свою чергу, довідка (ф.20) містить такі графи причин повернення (досилання): «для оплати за тарифом»; «порушений порядок відправлення»; «вийнято з поштової скриньки пошкодженим»; «для перепакування через наявність надписів (наклейок, знаків)»; «неповна адреса»; «за зазначеною адресою не проживає»; «за відмовою адресата від одержання»; «за заявою відправника (одержувача)»; «за закінченням терміну зберігання»; «за місцем обслуговування».

Таким чином, положення Правил і Наказу не містять відомостей, які встановлюють норми Господарського процесуального кодексу України, які в свою чергу не кореспондуються зі спеціальними нормами, які регулюють поштові пересилання.

Вказана невідповідність унеможливлює проставлення працівником пошти такої відмітки, яка визначена у пунктах 4 та 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, у зв'язку із відсутністю у працівників пошти можливості проставляти відмітку, яка визначена Господарським процесуальним кодексом України, саме відмітка «за закінченням встановленого строку зберігання» чи «відсутність особи за адресою місцезнаходження» є доказом того, що відповідач не отримав судову кореспонденцію, не вжив відповідних заходів щодо її отримання та його дії свідчать про відмову отримати копію судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, надавши оцінку всім аргументам позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами було досягнуто усну домовленість щодо поставки товару, що підтверджується видатковими накладними, а саме: від 31.05.2018 №28 у сумі 848,50 грн.; від 05.06.2018 №280 - 2 999,43 грн. та від 22.06.2018 №343 - 3 770,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною п'ятою статті 265 ГК України передбачено, що поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач 31.05.2018, 05.06.2018 та 22.06.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 7 618,53 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме: від 31.05.2018 №28 у сумі 848,50 грн.; від 05.06.2018 №280 - 2 999,43 грн. та від 22.06.2018 №343 - 3 770,60 грн.

Проте, відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань визначених видатковими накладними від 31.05.2018 №28; від 05.06.2018 №280 та від 22.06.2018 №343 станом на дату подачі позову (30.01.2019) та на день винесення судового рішення грошові кошти у сумі 7 618,53 грн. не сплатив позивачу; доказів протилежного суду не подано.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, строком прийняття товару є дати видаткових накладних від 31.05.2018, від 05.06.2018 та від 22.06.2018, а тому строк виконання зобов'язання з оплати відраховується саме після його прийняття за відповідними накладними.

Підтвердженням виникнення між сторонами правовідносин є документи, які оформлюють рух товарно-матеріальних цінностей (видаткові накладні), що у свою чергу підтверджує факт здійснення господарської операції і виникнення у покупця зобов'язання з оплати прийнятого товару в силу частини першої статті 692 ЦК України.

Отже, відповідачем не сплачено грошові кошти за поставлений товар відповідно до видаткових накладних, а саме: від 31.05.2018 №28 у сумі 848,50 грн.; від 05.06.2018 №280 - 2 999,43 грн. та від 22.06.2018 №343 - 3 770,60 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 7 618,53 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім заявленої суми основної заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача 139 грн. 3% річних та 394,82 грн. втрат від інфляції за періоди з 31.05.2018 по 21.01.2019 (видаткова накладна від 31.05.2018 №28 - 848,50 грн.); з 05.06.2018 по 21.01.2019 (видаткова накладна від 05.06.2018 №280 - 2 999,43 грн.) та з 22.06.2018 по 21.01.2019 (видаткова накладна від 22.06.2018 №343 - 3 770,60 грн.).

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок сум 3% річних і втрат від інфляції та період їх нарахування та встановлено, що вони неправельні.

Так, за перерахунком суду 3 % річних складає 139,85 грн. та втрат від інфляції - 475,39 грн.

Проте, здійснення перерахунку судом 3 % річних та інфляційних втрат фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягає 139 грн. 3% річних та 394,82 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Що ж до витрат на професійну правничу допомогу, то слід вказати, що Дзекунова А.М. просила суд покласти на Башкову Е.С. відшкодування 5 680 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

15.01.2019 Дзекуноваою А.М. і адвокатом Чубаровим Денисом Вікторовичем укладено договір №15/01/19/1 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу у господарській справі № 910/1063/19, а клієнт зобов'язується оплатити надані послуги.

Адвокатом Чубаровим Д.В. подано як доказ оплати послуг адвоката копію платіжного доручення від 25.01.2019 № 26 на суму 5 680 грн.

Отже, фактично позивач поніс витрати щодо отримання професійної правничої допомоги у сумі 5 680 грн.

Враховуючи розмір понесених витрат позивачем, а також задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Дзекунової Аліни Михайлівни (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до фізичної особи-підприємця Башкової Ельвіри Сергіївни (АДРЕСА_2) про стягнення 8 152,35 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Башкової Ельвіри Сергіївни (АДРЕСА_2) на користь фізичної особи-підприємця Дзекунової Аліни Михайлівни (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 7 618 (сім тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 53 коп. основного боргу; 139 (сто тридцять дев'ять) грн. 3% річних; 394 (триста дев'яносто чотири) грн. 82 коп. втрат від інфляції; 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. судового збору та 5 680 (п'ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. витрат за надання правової допомоги.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.04.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук