ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м.Дніпро Справа № 908/948/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 за результатами розгляду скарги ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" від 31.01.2019 №25-16/185 (повний текст ухвали складено 18.02.2019, суддя Азізбекян Т.А.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат", м.Запоріжжя

про стягнення 227805118,02 грн.

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат" звернулось до Господарського суду Запорізької області зі скаргою від 31.01.2019 № 25-16/185 (вх. № 08-13/20/19 від 01.02.2019) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП № 58134529 від 23.01.2019 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат"; визнати недійсною постанову ВП № 58134529 від 23.01.2019 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат".

Зазначена скарга обґрунтована посиланням на те, що відповідно до Розпорядження КМУ від 10.05.2018 № 358-р "Про затвердження переліку об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році" ТОВ "ЗТМК" включено до вказаного Переліку у розділі "хімічна промисловість". Наказом ФДМУ від 08.06.2018 №768 як органом приватизації прийнято рішення про приватизацію державної частки у статутному капіталі ТОВ "ЗТМК". Як на момент винесення оскаржуваної постанови так і на даний час, ТОВ "ЗТМК" не виключено з переліку об'єктів, що підлягають приватизації, рішення про припинення приватизації ТОВ "ЗТМК" не прийнято. Однак, державний виконавець в порушення приписів п.12 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", п. 17 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень не зупинив вчинення виконавчих дій і під час відкриття виконавчого провадження виніс постанову про арешт коштів боржника. Також, державний виконавець в порушення пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень не зазначив у вступній частині Постанови ВП №58134529 від 23.01.2019 про арешт коштів повний текст резолютивної частини виконавчого документа - наказу № 908/948/16 від 19.11.2018. Зокрема, державний виконавець не зазначив: "Розстрочити виконання рішення суду у цій справі щодо стягнення основного боргу, з урахуванням часткової оплати цього основного боргу в сумі 500 000,00 грн. строком на 16 місяців, з оплатою щомісячно рівними частинами в сумі 17 758 622,68 грн., починаючи з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно)". Всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", оскаржувана постанова від 23.01.2019 на адресу ТОВ "ЗТМК" не надіслана.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 у даній справі у задоволені скарги ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат" від 31.01.2019 № 25-16/185 (вх. № 08-13/20/19 від 01.02.2019) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Зазначена ухвала мотивована посиланням на те, що державним виконавцем дотримані норми Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про арешт майна боржника.

Неотримання боржником оскаржуваної постанови не може бути підтвердженням того, що зазначена постанова не була надіслана на адресу боржника, а несвоєчасне надсилання виконавцем оскаржуваної постанови не спростовує правомірності її винесення і не може бути підставою визнання її недійсною.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу господарського суду скасувати повністю і ухвалити у відповідній частині нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" від 31.01.2019 № 25-16/185 про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП № 58134529 від 23.01.2019 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат"; визнання недійсною постанови ВП № 58134529 від 23.01.2019 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат".

Скаржник зазначає, що всупереч вимогам ч.1 ст.28 Закону України Про виконавче провадження», оскаржувана постанова від 23.01.2019 як станом на день подання скарги так і на момент судового розгляду у суді першої інстанції (12.02.2019) на адресу ТОВ ЗТМК не надходила.

Неотримання оскаржуваної постанови призвело до того, що ТОВ ЗТМК було позбавлено можливості сплатити грошові кошти, стягнуті наказом господарського суду Запорізької області №908/948/16 від 19.11.2018 і уникнути в подальшому негативних наслідків у вигляді арешту коштів за ще однією постановою та арешту майна ТОВ ЗТМК або оскаржити постанову, у передбаченому законом порядку.

Судом не враховано, що державний виконавець в порушення пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень не зазначив у вступній частині Постанови ВП №58134529 від 23.01.2019 про арешт коштів повний текст резолютивної частини виконавчого документа - наказу №908/948/16 від 19.11.2018. Зокрема, державний виконавець не зазначив: Розстрочити виконання рішення суду у цій справі щодо стягнення основного боргу, з урахуванням часткової оплати цього основного боргу в сумі 500 000 (пятсот тисяч) грн. 00 коп. строком на 16 (шістнадцять) місяців, з оплатою щомісячно рівними частинами в сумі 17 758 622 (сімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч шістсот двадцять два) грн. 68 коп., починаючи з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно).

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р Про затвердження переліку об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році ТОВ ЗТМК включено до вказаного Переліку у розділі хімічна промисловість.

Наказом ФДМУ від 08.06.2018 № 768 як органом приватизації прийнято рішення про приватизацію державної частки у статутному капіталі ТОВ ЗТМК.

Незважаючи на вищевказані обставини, державний виконавець в порушення приписів п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження, п. 17 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень не зупинив вчинення виконавчих дій і під час відкриття виконавчого провадження виніс постанову про арешт коштів боржника.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

04.04.2019 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

04.04.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016, рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2017 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 908/948/16, які набрали законної сили з дня винесення постанови Донецького апеляційного господарського суду у цій справі (11.09.2018) та ухвали господарського суду Запорізької області від 05.11.2018 у справі № 908/948/16, господарським судом Запорізької області видано наказ від 19.11.2018 про стягнення з ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" 284637962,93 грн. основного боргу. Розстрочено виконання рішення суду у цій справі щодо стягнення основного боргу, з урахуванням часткової оплати цього основного боргу в сумі 500 000,00 грн. строком на 16 місяців, з оплатою щомісячно рівними частинами в сумі 17 758 622,68 грн., починаючи з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_1 від 23.01.2019 ВП № 58134529 при примусовому виконанні наказу № 908/948/16 від 19.11.2018 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках: МФО 313957, Філія-Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк"; МФО 300119 АТ "Банк Альянс"; МФО 300647, АБ "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ"; МФО 320627, АТ «Сбербанк», МФО 322313, АТ "Укрексімбанк", а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат": Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18, , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 312 551 757,22 грн.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Питання, пов'язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (ч.1 ст.10 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч.ч.1,2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

За приписами ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини девятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 4 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно ч.7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону, а саме, про звернення стягнення на майно боржника.

Частиною 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Таким чином, Закон зобов'язує державного виконавця негайно, після відкриття виконавчого провадження накласти арешт на кошти боржника, якщо в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено рахунки боржника.

У даному випадку в заяві стягувача було зазначено рахунок боржника та прохання накласти арешт, а тому державний виконавець правильно, відповідно до вимог Закону, одразу ж після відкриття виконавчого провадження наклав арешт на кошти боржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що державний виконавець при прийнятті постанови про арешт коштів боржника від 21.01.2019 ВП № 58134529 діяв з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження" та в межах визначених законом повноважень.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об'єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Частиною 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р «Про затвердження переліку об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» ТОВ «ЗТМК» включено до вказаного Переліку у розділі "хімічна промисловість".

Наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 р. № 768, як органом приватизації, прийнято рішення про приватизацію державної частки розміром 51% статутного капіталу ТОВ "ЗТМК" (код за ) статутний капітал товариства становить 1 468 949 019,80 грн.

У пункті 2 вказаного наказу зазначено - Управлінню продажу об'єктів великої приватизації Департаменту приватизації вжити заходів щодо організації продажу державної частки у статутному капіталі ТОВ «ЗТМК» відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Листом від 17.01.2019 року за вих. №10-19-1009 Фонд Державного майна України, як орган приватизації, на запит ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомив про невключення ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" до переліку об'єктів великої приватизації державної власності, який затверджено розпорядженням КМУ від 16.01.2019 № 36-р.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду про те, що зазначене свідчить про відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" відповідно до п.12 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", здійснений без належного обґрунтування такого висновку нормами матеріального права.

Так, частиною 3 статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна регулює Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації.

Приписами ч.1 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема, формування та затвердження переліків об'єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об'єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" перелік об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України.

Уповноважені органи управління державним майном або корпоративними правами, управління яких вони здійснюють, за результатами аналізу господарської діяльності суб'єктів господарювання подають щороку до 1 жовтня державним органам приватизації пропозиції стосовно включення об'єктів права державної власності до переліку об'єктів, що підлягають приватизації на наступний рік, разом з висновками щодо прогнозованої суми надходження коштів від приватизації запропонованих до переліків об'єктів та прогнозом соціально-економічних наслідків приватизації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

Для обєктів великої приватизації державні органи приватизації письмово повідомляють заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача обєкта), а також відповідний уповноважений орган управління в пятиденний строк після набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо затвердження переліку обєктів великої приватизації, що підлягають приватизації (ч.8 ст.11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

Згідно ч.ч.1, 6 ст.12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", рішення про приватизацію об'єкта, який включено до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Органи приватизації припиняють приватизацію об'єкта приватизації у таких випадках: включення об'єкта приватизації до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації; виключення об'єкта великої приватизації з переліку об'єктів, що підлягають приватизації; ухвалення місцевою радою рішення про скасування попереднього рішення про приватизацію відповідного об'єкта комунальної власності.

У місячний строк з дня прийняття рішення про припинення приватизації об'єкта приватизації державні органи приватизації повертають функції з управління пакетами акцій (частками), функції з управління майном державних підприємств уповноваженим органам управління.

Припинення приватизації - рішення органу приватизації про припинення вчинення будь-яких дій, спрямованих на приватизацію (продаж) об'єкта приватизації (п.23 ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що не включення ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" до переліку об'єктів великої приватизації державної власності, який затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р, не скасовує, не змінює і не відміняє розпорядження № 358-р від 10.05.2018.

Приватизація, відповідно до Закону, може бути припинена лише на підставі рішення органу приватизації.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття уповноваженим органом рішення про припинення приватизації "Запорізький титано-магнієвий комбінат", або його виключення з переліку об'єктів великої приватизації.

Таким чином, господарський суд не дав оцінку діючому законодавству та наданим доказам, у зв'язку з чим прийшов до хибного висновку про припинення приватизації ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Згідно ч.9 ст.11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" відмова державними органами приватизації у включенні до переліку обєктів, що підлягають приватизації, можлива у разі, зокрема, невключення Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України до переліку обєктів великої приватизації, що підлягають приватизації.

Частиною 10 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено, що державні органи приватизації щороку до 15 січня поточного року забезпечують оприлюднення переліків обєктів, що підлягають приватизації на відповідний рік, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

16.01.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 36-р "Про затвердження переліку об'єктів великої приватизації державної власності".

Зазначене розпорядження опубліковано в газеті "Урядовий кур'єр" 07.02.2019 за № 25.

Отже, станом на 21.01.2019 (дата винесення постанови ВП №58113429 від 21.01.2019 про арешт коштів) постанова Кабінету Міністрів України щодо затвердження переліку об'єктів для великої приватизації не була оприлюдена.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем не надано доказів про те, що на момент винесення постанови про арешт коштів боржника державному виконавцю було відомо про включення ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" до переліку об'єктів великої приватизації.

Місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги посилання відповідача про те, що державний виконавець в порушення пункту 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень не зазначив у вступній частині оскаржуваної Постанови ВП № 58134529 від 21.01.2019 про арешт рухомого майна та нерухомого майна повний текст резолютивної частини виконавчого документа - наказу № 908/948/16 від 19.11.2018. Зокрема, державний виконавець не зазначив: розстрочити виконання рішення суду у цій справі щодо стягнення основного боргу, з урахуванням часткової оплати цього основного боргу в сумі 500 000,00 грн. строком на 16 місяців, з оплатою щомісячно рівними чистинами в сумі 17 758 622,68 грн., починаючи з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно).

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, яка, в свою чергу, згідно ч. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 є обов'язковим реквізитом постанови державного виконавця як окремого документу.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, Інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду про те, що в даному випадку резолютивною частиною рішення у справі № 908/948/16, що передбачає заходи примусового виконання, є зазначення про стягнення з ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" суми боргу.

Разом з цим, розстрочення ж судом виконання рішення не передбачає визначені Законом заходи примусового виконання, а є встановленням порядку виконання такого рішення.

При цьому, місцевим господарським судом підставно прийнято до уваги, що строк, на який було розстрочено виконання судового рішення у даній справі, закінчився.

В постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58134529 державним виконавцем зазначено резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання, а саме, про стягнення з ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат" на користь ПАТ "Запоріжжяобленерго" 284 637 962,93 грн. основного боргу, що відповідає п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що господарським судом правомірно зазначено, що державним виконавцем дотримані норми Закону України "Про виконавче провадженим" при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що несвоєчасне надсилання та неотримання документів виконавчого провадження (постанова про арешт коштів) відповідно до ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Приймаючи до уваги, що при винесенні постанови про арешт коштів була дотримана процедура його прийняття, іншого матеріали справи не містять, то порушення строків направлення не є підставою для задоволення скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

ОСОБА_1 на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника були спрямовані на реальне виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість скарги ТОВ "Запорізький титано - магнієвий комбінат" від 31.01.2019 № 25-16/186 (вх.№ 08-13/19/19 від 01.02.2019) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі № 908/948/16, оскільки доводи скаржника, не знайшли свого підтвердження.

Частинами 1,2,4 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених в цій постанові.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат" відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.02.2019 у справі №908/948/16 змінити в мотивувальній частині, виклавши в наведеній частині.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 10.04.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

ОСОБА_2