ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1111/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019

по справі №915/1111/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІТАК

до Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН

про стягнення 44107,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТАК» (далі ТОВ «ІТАК») звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРГОН» (далі ТОВ «АРГОН») про стягнення з ТОВ «АРГОН» на їхню користь грошових коштів, а саме: 21 000, 06 грн. основного боргу; 6 486, 02 грн. пені; 647, 49 грн. 3% річних від простроченої суми; 218, 66 грн. інфляційних нарахувань та 15 755, 61 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами, що разом становить 44 107,84 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

В обгрувнтування позовних вимог ТОВ «ІТАК» посилається на те, що ТОВ «АРГОН» неналежно виконало умови Договору поставки №139 від 28.11.2017, в частині своєчасної оплати за поставлений товар, у звязку із чим виникла відповідна заборгованість.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 провадження у справі, в частині стягнення заборгованості в сумі 21 000, 06 грн., закрито; позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІТАК пеню у розмірі 3 243,01 грн., 3% річних у розмірі 639,78 грн., інфляційні у розмірі 81,94 грн., відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 636,87 грн. та 1 726,76 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач здійснив оплату основного боргу в суму 21 000,06 грн., то провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 21 000,06 грн. підлягає закриттю у звязку з відсутністю предмету спору.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних то суд першої інстанції зазначив, що і вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки, при здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Також, в мотивах оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції послався на те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних за період з 15.03.2018 по 16.03.2018 в розмірі 136,72 грн., задоволенню не підлягають, оскільки термін прострочення зобовязань становить 2 дні, тобто нарахування інфляційних втрат позивач безпідставно здійснює у терміни які є меншими ніж місяць.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами в загальному розмірі 15 755,61 грн. суд першої інстанції зазначив, що вказані вимоги є цілком обґрунтовані та які підтверджені матеріалами справи.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «АРГОН» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність судового рішення просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 у справі №915/1111/18 в частині стягнення 15 636, 87 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 15636, 87 грн. та вирішити питання про стягнення судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вирішивши стягнути з покупця суми процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі пункту 2.3. договору за кожен день прострочення невиконаного зобовязання не звернув уваги на те, що за своєю правовою природою ці проценти підлягають під визначення пені.

Також, апелянтом в апеляційній скарзі зазначається, що судом вже стягнуто з відповідача 3243, 01 грн. пені, нарахованої за цей самий період на підставі пункту 6.2. договору, яким сторони передбачили нарахування пені, а також стягнув 3% річних у сумі 639, 78 грн. за той самий період.

Отже, апелянт зазначає, що висновок Господарського суду Миколаївської області про правомірність заявлених позивачем вимог у частині стягнення з відповідача 15636, 87 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставними, у звязку з чим вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1111/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019; вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 у справі №915/1111/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю ІТАК строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

21.02.2019 року на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАК», в якому просить в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 року по справі №915/1111/18 відмовити.

ТОВ «ІТАК» вважає вищевказане судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 року по справі №915/1111/18 законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, а отже яка не підлягає задоволенню.

В відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначається, що твердження апелянта щодо того, що суд першої інстанції нібито дійшов висновку про можливість одночасного нарахування пені та процентів за користування чужими коштами за одним договором поставки є такими, що не узгоджуються з матеріалами справи.

Зокрема, ТОВ «ІТАК» вказує, що в дійсності відповідно до частини 5 статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. При цьому, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

ТОВ «ІТАК» вказує, що на відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима нейстойка є засобом забезпечення виконання зобовязання.

Таким чином, позивач вказує, що аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, 549, ч.2 ст.625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливостей одночасного застосування яких законом не встановлена. Такої правової позиції дотримується Верховний суд України (постанова від 06.06.2012 року справа №6-49цс12).

Також, позивачем у відзиві вказується та обставина, що відповідно до підписаного між сторонами Договору поставки №139 від 28.11.2017 року сторони дійшли до наступного: «У разі несвоєчасної оплати покупцем продукції, постачальник має право нарахувати на підставі ст. 694 Цивільного Кодексу України відсотки за користування чужими грошовими коштами по ставці 0, 2% від вартості поставленої та неоплаченої продукції за кожний день такого користування коштами. При цьому нарахування зазначених відсотків здійснюється з дати настання строків оплати продукції, згідно п.2.2. даного договору і до моменту оплати покупцем продукції в повному обсязі.»

Враховуючи викладене, позивач вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано було стягнуто з відповідача 15636, 87 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію вищевказаної ухвали суду від 05.02.2019 позивачем ТОВ «ІТАК» було отримано 12.02.2019, а відповідачем ТОВ «АРГОН» було отримано 11.02.2019.

Однак станом на до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ІТАК (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АРГОН (далі покупець) було укладено Договір поставки №139 (далі Договір) (а.с.12-15).

За умовами вищезазначеного у відповідності до умов пункту 1.1. Договору визначено, що постачальник на замовлення покупця зобовязується виготовити флексографічним способом та передати у власність покупця друковану продукцію, а покупець зобовязується прийняти і оплатити продукцію на умовах даного Договору.

Згідно п.1.2 Договору, поставки продукції за даним Договором здійснюється на умовах товарного кредиту.

У відповідності до положень п.2.2 Договору визначено, що оплата за окрему партію продукції здійснюється в національній валюті України на підставі рахунку фактури наступним чином:

- 20% передплата вартості продукції до початку виготовлення, але не пізніше трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку фактури;

- 80% протягом 30 календарних днів після отримання продукції покупцем, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника.

Положеннями пункту 2.3. договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції, постачальник має право нарахувати на підставі ст. 694 Цивільного Кодексу України відсотки за користування чужими грошовими коштами по ставці 0, 2% від вартості поставленої та неоплаченої продукції за кожний день такого користування коштами. При цьому нарахування зазначених відсотків здійснюється з дати настання строків оплати продукції, згідно п.2.2. даного договору і до моменту оплати покупцем продукції в повному обсязі.»

Згідно п. 2.6 Договору встановлено, що по результатах кожного місяця, або у разі необхідності, в інший час постачальник має право готувати акти звірки взаєморозрахунків та направляти їх покупцеві. Покупець повинен протягом одного тижня з моменту отримання Акту звірки підписати його та надіслати постачальнику чи заявити письмові мотивовані зауваження до Акту звірки.

Пунктом 2.7 Договору визначено, що загальна сума Договору складається із загальної вартості продукції, поставленої на підставі даного Договору.

Положеннями пункту 5.1 Договору визначено, що передача продукції відбувається на складі покупця за адресою: м.Миколаїв, вул.5 Слобідська 110. Вважається, що постачальник передав продукцію у власність покупця, а покупець прийняв продукцію з моменту підписання відповідної видаткової накладної (п.5.2 Договору).

У відповідності до п.5.3 Договору, передача продукції постачальником здійснюється на підставі довіреності, виданої покупцем на імя такої уповноваженої особи або іншого документа, який підтверджує повноваження представників покупця на отримання продукції.

Відповідно до приписів п.11.1 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, проте у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань за Договором.

Договір підписано та скріплено печатками сторін. Доказів визнання недійсним чи розірвання договору суду не подано.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач ТОВ «ІТАК» на виконання договірних зобов'язань здійснив поставку товару на загальну суму 71 941,57 грн., що підтверджується видатковою накладною №ИТ-0411 від 14.02.2018 на суму 13166,47 грн. (а.с.16), видатковою накладною №ИТ-0412 від 14.02.2018 на суму 15 635,28 грн. (а.с.17), видатковою накладною №ИТ-0439 від 16.02.2018 на суму 43139,82 грн. (а.с.18).

Товар згідно вказаних видаткових накладних був отриманий відповідачем ТОВ «АРГОН», що підтверджується довіреністю №72 від 14.02.2018 (а.с. 19) на право отримання товару та підписом уповноваженої особи на видаткових накладних, а також не заперечено представником відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем ТОВ «ІТАК» та відповідачем ТОВ «АРГОН» були підписані акти звірки розрахунків №27272 від 30.06.2018 (а.с.20), №27265 від 31.03.2018 (а.с.21), №27263 від 28.02.2018 (а.с.22), №27258 від 31.01.2018 (а.с.23) та акт звірки розрахунків №27299 від 30.09.2018 в якому відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем у сумі 21 000,06 грн. (а.с.45).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем ТОВ «АРГОН» було сплачено суму основного боргу в розмірі 21 000,06 грн., що також підтверджено платіжним дорученням №8646 від 19.11.2018. (а.с.56).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано застосував п.2, ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач ТОВ «АРГОН» здійснив оплату основного боргу в суму 21 000,06 грн., то провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 21 000,06 грн. підлягає закриттю у звязку з відсутністю предмету спору.

Згідно з приписами ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до умов п. 6.2 Договору, за порушення покупцем п.2.2 або п.4.2 Договору останній сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії продукції за кожний день прострочення. У разі несвоєчасної оплати продукції, з дати виникнення прострочення заборгованості, на суму заборгованості нараховується 3% річних від простроченої суми, відповідно до ст.625 ЦК України.

З наявного в матеріалах розрахунку, який було здійснено ТОВ «ІТАК» на підставі п.6.2 Договору вбачається, що пеню за неналежне виконання договору в загальному розмірі 6 486,02 грн. за період з 07.04.2018 по 03.10.2018, нарахована обґрунтовано (а.с.6).

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязань, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції обгрунтовано було зменшено розмір пені, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання з оплати вартості отриманого за Договором товару, о отже враховуючи інтереси обох сторін, суд першої інстанції обгрунтовано зменшив розмір стягуваної пені на 50% (6 486,02 Х 50%) в розмірі 3 243,01 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Позивач ТОВ «ІТАК» згідно наданого до суду розрахунку (а.с.6,7) нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 647,49 грн.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми Законодавство та з урахуванням вірного визначення періоду прострочення 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача становлять 639,78 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7,71 грн. (647,49 грн. 639,78 грн.) задоволенню не підлягають, оскільки прострочення по зобовязанням зі сплати 12 429,39 грн. за період з 15.03.2018 по 16.03.2018 та по зобовязанням зі сплати 34 512,18 грн. за період з 17.03.2018 по 18.03.2018 відсутнє, так як строк оплати по зобовязанням зі сплати 12 429,39 грн. згідно п.2.2 Договору настав 16.03.2018, а по зобовязанням зі сплати 34 512,18 грн. настав 18.03.2018.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.7) нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні у загальному розмірі 218,66 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних за період з 15.03.2018 по 16.03.2018 в розмірі 136,72 грн., задоволенню не підлягають, оскільки термін прострочення зобовязань становить 2 дні, тобто нарахування інфляційних втрат позивач безпідставно здійснює у терміни які є меншими ніж місяць.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано визначив інфляційні які підлягають задоволенню, та які становлять 81,94 грн.

У відповідності до п.2.3 Договору, у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції, постачальник має право нарахувати на підставі ст..694 ЦК України відсотки за користування чужими грошовими коштами по ставці 0,2% від вартості поставленої та неоплаченої продукції за кожний день такого користування коштами. При цьому нарахування зазначених відсотків здійснюється з дати настання строків оплати продукції, згідно п.2.2 Договору і до моменту оплати продукції в повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами в загальному розмірі 15 755,61 грн.

Відповідно до ч.5. ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного.

Так, згідно умов п.2.3 Договору сторони передбачили та встановили, що у разі порушення покупцем зобовязань щодо оплати отриманого товару, постачальник має право нарахувати покупцю відповідно до вимог ст. 694 Цивільного кодексу України, відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,02% від вартості поставленої та неоплаченої продукції

У звязку з чим, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 636,87.

Твердження апелянта щодо того, що судом вже стягнуто з відповідача 3243, 01 грн. пені, нарахованої за цей самий період на підставі пункту 6.2. договору, яким сторони передбачили нарахування пені, а також 3% річних у сумі 639, 78 грн. за той самий період, а отже на думку апелянта висновок Господарського суду Миколаївської області про правомірність заявлених позивачем вимог у частині стягнення з відповідача 15636, 87 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставними, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.5. ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Приписами ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень частини 1 статті 216, частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тобто, пунктом 2.3. договору поставки №139 від 28 листопада 2017 року передбачена додаткова відповідальність відповідача за невиконання умов договору.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що можливість одночасного стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат і 3% річних за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 та від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (наведена правова викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі №905/978/17, від 11.05.2018 у справі №922/3087/17 та від 26.04.2018 у справі №910/11857/17).

Також, колегією суддів апеляційної інстанції зазначається, що частиною 5 статті 694 ЦК України передбачено, що у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

В свою чергу відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтованого прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача ТОВ АРГОН на користь ТОВ «ІТАК» процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки передбачені пунктом 2.3. договору поставки №139 від 28 листопада 2017 року відсотки за користування товарним кредитом за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність одночасного стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.09.2018 по справі №908/24/18, та постанові Верховного суду від 18.12.2018 по справі № 908/639/18.

Отже, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 по справі №915/1111/18 є обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 у справі №915/1111/18 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АРГОН- залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю АРГОН.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 05.04.2019р.

Головуючий суддя: О.Ю. Аленін

Судді: Л.В. Лавриненко

ОСОБА_1