ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 911/130/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 (повний текст рішення складено 09.07.2018)

у справі № 911/130/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ"

до проектного інституту Служби безпеки України

про стягнення 210 375, 34 грн.

В судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Проектного інституту Служби безпеки України про стягнення 210375,34 грн., з яких: 200000,00 грн. безпідставно отриманих коштів та 10375,34 грн. процентів за користування грошовими коштами.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем без будь-якої правової підстави утримуються грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., які були помилково перераховані ТОВ "ОЛВІ БІЛДІНГ" на рахунок Проектного інституту Служби безпеки України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у справі №911/130/18 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги з підстав ст. 1212 ЦК України не відповідають встановленому законом способу захисту прав, відповідно вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що висновки суду щодо укладання між сторонами договору будівельного підряду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються належними доказами та суперечать вимогам чинного законодавства.

На переконання апелянта, твердження відповідача про те, що перерахунок коштів є фактично укладанням договору не лише суперечать вимогам чинного законодавства, а й суперечать умовам проекту договору, підписаного лише відповідачем.

Апелянт зазначає, що надані відповідачем акти виконаних робіт не можуть бути визнані належними доказами укладення та виконання договору будівельного підряду.

Апелянт вказує, що акти звіряння взаємних розрахунків доводять лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату, тобто підтверджують лише факт надходження коштів на рахунок відповідача.

У своїх поясненнях представник позивача зазначає, що відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на акт приймання виконаних робіт, який не надсилався позивачу і ним не отримувався, а кошторисний розрахунок вартості будівництва не затверджений замовником .

Надані документи не є належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин на виконання робіт по капітальному будівництву, зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва не містить відомостей про його погодження позивачем ТОВ «Олві Білдінг», наданий суду договір не підписаний позивачем, і не міг бути ним підписаний, оскільки об'єкт, вказаний у договорі, не є власністю ТОВ «Олві Білдінг» і ніколи не орендувався, і не було ніяких розпорядчих прав щодо цього об'єкту, фронт робіт не надавався, ніяких договорів не укладалося.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт існування договірних відносин чи схвалення позивачем правовідносин у спосіб, визначений чинним законодавством та Загальними умовами щодо укладання та виконання договорів підряду у капітальному будівництві. Однак, суд не надав належну оцінку доказам і не застосував відповідні норми законодавства, що регулюють укладення та виконання договорів у капітальному будівництві, як наслідок дійшов помилкових висновків та безпідставно відмовив в позові.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 08.08.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Разіній Т.І., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді Куксов В.В.,Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №911/130/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі №911/130/18 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 18.12.2018.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.12.2018 представники сторін надали пояснення у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №911/130/18 оголошено перерву у справі до 09.01.2019, враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 у справі №911/130/18 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зазначено, що розгляд справи відбудеться в режимі відеоконференції.

09.01.2019 розгляд справи не відбувся, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. на лікарняному з 09.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у справі №911/130/18 розгляд справи призначено на 28.02.2019.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 28.02.2019 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" (позивачем) на рахунок Проектного інституту Служби безпеки України (відповідача), відкритому у ПАТ КБ "Приватбанк" було перераховано кошти в загальному розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №812 від 21.07.2017 на суму 100000,00 грн., №844 від 08.08.2017 на суму 50000,00 грн., №885 від 15.09.2017 на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: "оплата за послуги згідно дог. №50-17 від 11.07.2017 у т.ч. ПДВ".

В листі про повернення коштів вих. №69 від 15.11.2017 та в листі-претензії вих. 71 від 21 листопада 2017 позивач просив відповідача повернути помилково перераховані кошти в сумі 200000,00 грн. Докази направлення зазначених листів на адресу відповідача в матеріалах справи відсутні, проте, відповідач у листі вих. №32-452 від 06.12.2017 зазначив про отримання листів позивача про повернення помилково перерахованих коштів.

Оскільки грошові кошти в розмірі 200000,00 грн., перераховані позивачем на рахунок відповідача, є помилково сплаченими та отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача помилково сплачених грошових коштів в розмірі 200000,00 грн., посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Також на підставі ст.ст 536, 1214 ЦК України позивачем нараховані проценти за користування грошовими коштами у розмірі 10375,34 грн.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. були сплачені позивачем на підставі договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017.

Відповідачем надано копію договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017, умовами якого передбачено, що Проектний інститут Служби безпеки України зобов'язався виконати роботи з реконструкції індивідуального житлового комплексу будинку за адресою: м. Бориспіль, вул. Небесної сотні, 12, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" зобов'язано забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, договір №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017, додаток №1 до договору, додаток №3 до договору (Договірна ціна), додаткова угода до договору підписані лише з боку відповідача.

Також відповідачем на підставі договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 на суму 250501,64 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 на суму 158320,04 грн. Зазначені довідки та акти підписані тільки відповідачем.

В той же час, позивач зазначив, що позивач договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 не підписував, проектно-кошторисну документацію не погоджував, актів виконаних робіт не отримував.

З наявних в матеріалах справи копії опису вкладення у цінний лист від 15.11.2017 та квитанції про оплату поштових послуг вбачається, що відповідач направив на адресу позивача договір №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 з додатками, довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних будівельних робіт.

При цьому, судом враховано, що в платіжних дорученнях №812 від 21.07.2017, №844 від 08.08.2017, №885 від 15.09.2017 зазначено оплата за послуги згідно договору №50-17 від 11.07.2017, в той час як договір наданий відповідачем датований 10 липня 2017. Однак сторонами не надано договору №50-17, датованого 11.07.2017, а представниками сторін у судових засіданнях зазначено, що дата "11.07.2017" вказана помилково.

В матеріалах справи наявний підписаний між сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 - жовтень 2017 між Проектним інститутом Служби безпеки України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017, у відповідності до якого станом на 31.10.2017 заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" становить 200000,00 грн.

Акт звіряння взаємних розрахунків з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" підписаний директором ОСОБА_2 Згідно із відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 31.10.2017 ОСОБА_2 була керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" з 04.01.2016.

Будь-яких заперечень щодо підписання акту звіряння взаємних розрахунків позивачем не наведено.

Дослідивши акт звіряння взаємних розрахунків, судом встановлено, що вказаний акт містить посилання на первинні документи, згідно із якими позивачем на користь відповідача здійснені оплати, а саме: платіжне доручення №812 від 21.07.2017 (оплата на суму 100000,00 грн., дата: 21.07.2017), платіжне доручення №844 від 08.08.2017 (оплата на суму 50000,00 грн., дата 08.08.2017), а також платіжне доручення №885 від 08.08.2017 (оплата на суму 50000,00 грн., дата 15.09.2017). При цьому, з урахуванням того, що в акті вказано вірний номер платіжного доручення №885, суму оплати, що здійснена вказаним платіжним документом та дату оплати - 15.09.2017, то зазначене свідчить, що в акті платіжне доручення №885 від 08.08.2017 є насправді платіжним дорученням №885 від 15.09.2017.

Отже, у наявному в матеріалах справи акті звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 - жовтень 2017 відображені первинні документи, що визначені сторонами як первинні документи, вчинені за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплата позивачем коштів у сумі 200000,00 грн. згідно із платіжними дорученнями №812 від 21.07.2017 на суму 100000,00 грн., №844 від 08.08.2017 на суму 50000,00 грн., №885 від 15.09.2017 на суму 50000,00 грн. здійснювалась на користь відповідача за договором на виконання будівельних робіт, у зв'язку із чим, згідно приписів ст. 1212 ЦК України, вказані кошти не можуть визнаватись такими, що набувались відповідачем безпідставно, а відповідно вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов'язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у відповідь на здійснену позивачем попередню оплату у сумі 200000,00 грн. за договором на виконання будівельних робіт, відповідачем було направлено підписані зі свого боку договір з додатками та акти виконаних робіт. Окрім того, за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 - жовтень 2017, у відповідності до якого станом на 31.10.2017 заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" становила 200000,00 грн.

Доводи позивача про те, що грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. були перераховані на користь відповідача помилково, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення на підставі статті 1212 ЦК України перерахованих відповідачу грошових коштів за Договором, а також про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки вказані вимоги є додатковими до вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у справі №911/130/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у справі №911/130/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у справі №911/130/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/130/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 05.04.2019 після виходу головуючого судді з відпустки за сімейними обставинами.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська