РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/961/19

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Ткаченко В.В. (адвокат);

від відповідача Вавренюк О.А. (довіреність).

В судовому засіданні 21.03.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 11.04.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

28 січня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) надійшла позовна заява № НЮ-14/47 від 14.01.2019 року до Державного агентства резерву України (відповідач) про стягнення грошових коштів за договором № ОД/НР-03-670НЮ від 29.04.2003 року відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізованого резерву в розмірі 468 793,44 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч сімсот дев'яносто три гривні 44 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № ОД/НР-03-670НЮ від 29.04.2003 року відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізованого резерву, в частині відшкодування витрат позивачу на зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 1 квартал 2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/961/19 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2019 року.

04.03.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказаний відзив судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 року було встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду від 31.01.2019 року у даній справі було направлене Державному агентству резерву України за адресою: 01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 752 ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 року у справі № 910/961/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 04.02.2019 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 19.02.2019 року (включно).

Таким чином, відзив на позовну заяву поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Тоді як, клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В підготовчому засіданні 05.03.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/961/19 до судового розгляду по суті на 21.03.2019 року.

В судовому засіданні 21.03.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2003 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву (надалі - комітет) та Одеською залізницею (надалі - зберігач) укладено договір № ОД/НР-03-670НЮ від 29.04.2003 року відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізованого резерву, предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (цінності) без користування ними зберігачем на складських приміщеннях, майданчиках зберігача; відповідальне зберігання зберігачем цінностей згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1 (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п. 1 Указа Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року № 1085/2010 вирішено утворити Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.

В п. 5 Указа Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року № 1085/2010 встановлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

27.11.2018 року проведено державну реєстрацію «Статуту акціонерного товариства Українська залізниця» у новій редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30.10.2018 року № 938, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінене на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та п. 2 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 (в редакції постанови від 30.10.2018 року № 938), правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства «Одеська залізниця» є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Пунктом 2.8. Положення про регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»», затвердженого наказом АТ «Українська залізниця» від 27.12.2018 року №793, філія має право від імені АТ «Українська залізниця» виступати позивачем, в тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, цивільному позивачу, відповідачу і третій особі, з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень, передбачених внутрішніми документами Філії, а також вчиняти інші дії, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності Філії з урахуванням процедури, передбаченої пунктом 5.7. цього Положення.

Пункт 5.7. Положення передбачає, що будь-які договори, довіреності та інші вихідні документи щодо листування з третіми особами, а також банківські та фінансові документи від імені АТ «Українська залізниця» вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, АТ «Українська залізниця» та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб Філії) уповноважених на це посадовими особами Філії, які діють на підставі довіреності, виданої АТ «Українська залізниця» (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу Філії або іншою уповноваженою на це посадовою особою Філії тощо).

Розділом 2 договору передбачено, що зберігач зобов'язаний, зокрема, забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача (п. 2.1. договору); щороку разом з річним звітом форми № 12 подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно порядку відшкодування залізницям України витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003 року, а також плани заміни та освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується (п. 2.8. договору).

В п. 3.1. договору визначено, що комітет зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 4.1. договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до п. 4.2. договору кошторис розрахунку витрат на утримання цінностей, направлений зберігачем на погодження комітету, повинен бути розшифрований по всім статтям витрат, а також містити пояснювальну записку.

У п. 4.4. договору передбачено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3. цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (п. 7.3. договору).

Кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на 2018 рік, затвердженого регіональною філією "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та погодженого головою Державного агентства резерву України, визначено, що загальна сума витрат, що підлягає відшкодуванню. на 2018 рік складає разом з ПДВ 2 618 893,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № НР-04/95 від 11.04.2018 року позивач направив на адресу відповідача звітні документи про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1 квартал 2018 року, що підтверджується реєстром № 62 поштових відправлень (копія міститься в матеріалах справи).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в розмірі 468 793,44 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, зобов'язання за яким передбачає обов'язок позивача - здійснювати відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву та обов'язок відповідача - здійснювати відшкодування витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За приписами ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" мобілізаційним резервом є запаси матеріально-технічних та сировинних ресурсів, призначених для забезпечення розгортання виробництва військової та іншої промислової продукції, ремонту військової техніки та майна в особливий період, розгортання у воєнний час робіт по відновленню залізничних та автомобільних шляхів, морських та річкових портів, аеродромів, ліній і споруд зв'язку, газо-, нафтопродуктопроводів, систем енерго- і водопостачання для організації безперебійної роботи промисловості, транспорту і зв'язку, подання медичної допомоги.

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532, відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п. 2.8. договору зберігач зобов'язаний щороку разом з річним звітом форми № 12 подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно порядку відшкодування залізницям України витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003 року, а також плани заміни та освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.04.2003 року позивач здійснив відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що підтверджується звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2018 року на суму 468 793,44 грн., розрахунками заробітної плати, розрахунками витрат електроенергії за 1 квартал 2018 року, розрахунками амортизаційних відрахувань, витратами по охороні, актами приймання - передачі робіт, витратами по платі за землю за 1 квартал 2018 року, розрахунком основних та додаткових витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, рахунками за спожиту активну електричну енергію. Вказані документи були направлені відповідачу листом № НР-04/95 від 11.04.2018 року.

При цьому, фактичний розмір відшкодування витрат за 1 квартал 2018 року (468 793,44 грн.), який зазначений у звіті про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву знаходиться в межах погодженого сторонами Кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей на 2018 рік.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних зауважень щодо розрахунку суми відшкодування витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2018 року на суму 468 793,44 грн., проте акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей за спірний період не був підписаний з боку відповідача, обґрунтованої відмови від підписання акту надано не було, відтак надані позивачем послуги вважаються прийнятими відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву відповідно до умов договору № ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.04.2003 року та ст. 530 Цивільного кодексу України є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідача письмових зауважень щодо виконання позивачем зобов'язань за договором № ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.04.2003 року, станом на час розгляду справи доказів здійснення відповідачем оплати заборгованості в загальній сумі 468 793,44 грн. матеріали справи не містять.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 468 793,44 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 1 квартал 2018 року за договором ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.04.2003 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 7031,90 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19) грошові кошти: витрат на утримання і зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву - 468 793,44 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч сімсот дев'яносто три гривні 44 копійки) та судовий збір - 7031,90 грн. (сім тисяч тридцять одна гривня 90 копійок).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.04.2019р.

Суддя О.В. Котков