РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2019Справа № 910/15800/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Упі-магістраль";

до Акціонерного товариства "Українська залізниця";

про стягнення 58 927,32 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Костерний Д. О., представник, довіреність № 4 від 04.01.2019 р.;

Від відповідача: Вдовиченко Т.В., адвокат, ордер серії ЧЩ № 20476 від 28.03.2019 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Упі-магістраль" подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 58 927,32 грн., які були безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача в межах правовідносин сторін за договором про надання послуг від 07.02.2018 № 07175/ЦТЛ-2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 було відкрито провадження у справі № 910/15800/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

07.12.2018 до суду надійшла заява позивача, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Упі-магістраль" просить суд здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з викликом представників, задовольнити клопотання про витребування доказів та врахувати зміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця". У поданій заяві позивач посилається на своє право заявити відповідне клопотання щодо розгляду справи з призначенням судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 24.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 витребувано у відповідача: оригінал актів загальної форми станції Комарівці № 171 від 07.05.2018, № 223 від 18.05.2018, № 224 від 19.05.2018 про затримку вагонів; оригінал актів загальної форми станції Комарівці № 22 від 07.05.2018, акту без номеру від 18.05.2018, № 28 від 19.05.2018 щодо нез'явлення представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Упі-магістраль" для підпису актів; оригінали актів загальної форми станції Комарівці № 248 від 23.05.2018, № 249 від 23.05.2018, № 252 від 24.05.2018 про відмову від підпису відомості форми ГУ-46; оригінали складених станцією Комарівці актів загальної форми ГУ-23 за період з 07.05.2018 по 19.05.2018, зокрема, з нумерацією з № 171 по № 224 включно; належним чином засвідчені копії: письмове повідомлення про наявність прикріпленого до станції Комарівці маневрового локомотиву; добового плану-графіка роботи маневрового локомотива по станції Комарівці за період з 06.05.2018 по 19.05.2018 включно; аналізу маневрової роботи маневрового локомотиву по станції Комарівці за період з 06.05.208 по 19.05.2018 включно; договору про подачу та збирання вагонів та (або) договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії по станції Комарівці, укладені між регіональною філією "Південно-західна залізниця" та філією "Комаровецьке ХПП "ПП ТПК Віком", чинні у період з 06.05.2018 по 19.05.2018 включно.

Через відділ діловодства суду 22.01.2019 від відповідача надійшов лист разом з долученими до нього актами загальної форми ГУ-23, копією договору про подачу та збирання вагонів при станції Комарівці Південно-Західної залізниці, копією заявок на проведення маневрової роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 року підготовче засідання відкладено до 12.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/15800/18 до судового розгляду по суті на 07.03.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 року відкладено розгляд справи по суті до 28.03.2019.

У судовому засіданні 28.03.2019 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 02.04.2019 р.

Представник позивача у судовому засіданні 02.04.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.04.2019 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" (перевізником за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УПІ-Магістраль" (замовником за договором) було укладено Договір № 07175/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору його предметом є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги.

Умовами п. 1.3 договору передбачено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

За цим договором замовник зобов'язаний надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планувань перевезень вантажів через АС "Месплан" (п. 2.1.1. договору).

За три доби до дати навантаження вагонів проставляти або організовувати поставляння електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень (п. 2.1.2).

Умовами п. 2.1.6 договору передбачено, що замовник зобов'язаний оплачувати перевізнику послуги, пов'язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Замовник зобов'язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов'язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (п. 2.1.6.1 договору).

Замовник зобов'язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов'язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов'язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (пункт 2.1.7).

Перевізник зобов'язується розглядати замовлення замовника на перевезення вантажів. Узгоджувати замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах замовника. Узгоджувати, у разі можливості, замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах перевізника (п. 2.3.1 договору).

Пунктом 2.3.1. договору встановлено, що перевізник зобов'язується приймати до перевезення вантажів у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

Згідно з умовами п. 2.2.3 договору, змовник має право відмовитися від прийняття вагонів у випадках, якщо виключається можливість використання замовником вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності, або таких, що надані без заяви замовника.

За умовами п. 3.1 договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниці інших держав, додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018 (пункт 12.1 договору).

На виконання умов договору на травень місяць 2018 р. по залізничній станції Комарівці, 07.05.2018 р. на адресу позивача під навантаження вантажем були подані орендовані порожні вагони-зерновози №№ 95155677, 95158671. 95206736. 95665824. 95670618. 95670881. 95671020. 95671053 (надалі - Вагони).

Позивач зазначає, що з незалежних від нього причин та обставин, вагони тривалий час не були подані відповідачем під завантаження вантажем до пункту навантаження філії Комаровецьке ХПП «ПП ТПК «Віком».

Позивач листом № 62 від 18.05.2018 р., копія якого міститься в матеріалах справи, звернувся до начальника станції Комарівці із запереченнями щодо нарахування та списання з його особового рахунку будь-яких платежів, зборів та штрафів, що пов'язані з тривалою затримкою вагонів на станції Комарівці. Вказаний лист отримано станцією 18.05.2018 р., що підтверджується відміткою про його отримання на листі.

Вагони №№ 95155677, 95158671, 95665824, 95670881, 95671020, 95671053, 95670618 були завантажені вантажем та прийняті відповідачем до перевезення 19.05.2018 р., що підтверджується залізничною накладною № 34954982, вагон № 95206736 був завантажений вантажем та прийнятий відповідачем до перевезення 21.05.2018 р., що підтверджується залізничною накладною № 34984534.

Надалі, з Переліків № 20180523 від 23.05.2018 p., № 20180524 від 24.05.2018 p. та № 20180525 від 25.05.2018 філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень "ПАТ "Укрзалізниця" позивач дізнався, що з його особового рахунку відповідачем були односторонньо списані грошові кошти на загальну суму 58 927,32 грн. з ПДВ як плату за користування вагонами, плату за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, збір за зберігання вагонів по ст. Комарівці, зокрема:

- 23.05.2018 р. списано всього 49 109.40 грн.: на підставі відомості № 19050007 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу - 3 890,76 грн. з ПДВ; на підставі відомості № 19050008 плати за користування вагонами - 39 469,08 грн. з ПДВ; на підставі відомості № 20050009 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу - 5 749,56 грн. з ПДВ;

- 24.05.2018 р. списано всього 8 299.92 грн.: на підставі відомості № 23050010 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу - 1 822,92 грн. з ПДВ; на підставі відомості № 23050011 плати за користування вагонами - 6 477,00 грн. з ПДВ;

- 25.05.2018 р. списано всього 1 518,00 грн.: на підставі накопичувальної картки № 25050101 - 1 518,00 грн. з ПДВ.

Позивач письмово звернувся до підрозділів відповідача з вимогою про надання йому копій актів загальної форми, складені станцією Комарівці у період з 07.05.2018 р. по 25.05.2018 р. щодо затримки вагонів №№ 95155677, 95158671, 95206736, 95665824, 95670618, 95670881, 95671020, 95671053, докази вини ТОВ «УПІ-МАГІСТРАЛЬ» у затримці та нарахування йому плати за користування вагонами у відповідності до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами; відомості плати за користування вагонами №№ 19050008, 23050011; відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу №№ 19050007, 20050009, 23050010; накопичувальну картку № 25050101 а також інші документи, які стали підставою для нарахування та одностороннього списання відповідачем грошових коштів з особового рахунка позивача.

Як зазначає позивач, ним було отримано відповідь від філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень», зокрема, позивачу були частково надані копії наступних документів: відомості плати за користування вагонами №№ 19050008, 23050011; відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу № 19050007 за 18.05.2018 p., № 20050009 за 19.05.2018 p., № 23050010 за 21.05.2018 p.; накопичувальна картка № 25050101 за 25.05.2018 p.; акти загальної форми № 248 від 23.05.2018 p., № 249 від 23.05.2018 p., № 252 від 24.05.2018 р. - про відмову від підпису відомості ф.ГУ-46.

Від станції Комарівці, позивачу на електронну пошту були надіслані скановані копії актів загальної форми на затримку вагонів № 171 від 07.05.2018 p., № 223 від 18.05.2018 p., .No 224 від 19.05.2018 р.

Позивач, керуючись п. 7.1. договору, звернувся до філії «Центр транспортної логістики» відповідача з претензією № 69 від 18.06.2018 p., яка була отримана даною філією нарочно 19.06.2018 р.

07.11.2018 р. позивачем було отримано відповідь від 30.10.2018 р. вих. № ЦТЛ-19/2027 про відмову у поверненні коштів у загальній сумі 58 927,32 грн. з ПДВ на особовий рахунок позивача.

З огляду на наведене, позивач не погоджується з нарахуванням та одностороннім списанням відповідачем з його особового рахунка грошових коштів у загальній сумі 58 927,32 грн., у зв'язку з чим останній звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 58 927,32 грн., які були неправомірно списані з рахунку позивача.

Статтею 79 ГПК України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договору № 07175/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг, який укладений між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про перевезення.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачені обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, що засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Так, залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було складено акти загальної форми, на підставі яких відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в розмірі 58 927,32 грн.

Згідно з положеннями пункту 3 Правил користування вагонами та контейнерами (далі - Правила), облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Пунктом 8 Правил передбачено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті зазначається час початку та закінчення затримки вагонів та їх номери. Тобто, акт загальної форми складається у разі затримки вагонів на станції та підписується представниками станції і вантажовласника.

Відповідно до абз. 5 п. 60 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 р. № 147-Ц, жодна із сторін не має права відмовитися від підпису акта загальної форми. У разі незгоди із змістом акта сторона може викласти свою думку. У випадку відмови від підпису акта представників відправника одержувача) акт підписується особами, що брали участь у його складанні. При цьому, у акті робиться відмітка про пред'явлення акта на підпис представнику відправника (одержувача) та про його відмову від підпису акта. Ця відмітка також засвідчується підписами осіб, що брали участь у складанні акта.

Згідно з актами загальної форми ГУ-23, які містяться в матеріалах справи, останні зі сторони відповідача підписані працівниками станції Комарівці. Акти не були підписані представниками позивача, що є порушенням пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами.

Таким чином, акти загальної форми ГУ-23, які стали підставою для списання коштів з позивача, було складено з порушенням Правил користування вагонами, оскільки вказані акти не містять підписів представників вантажовласника.

Також, вказані акти загальної форми ГУ-23 не можуть вважатися достатньою підставою для настання матеріальної відповідальності позивача перед відповідачем та не можуть бути доказом вини позивача у затримці вагонів, оскільки в поданому вигляді не містять інформації про обставини, на які посилається відповідач.

Враховуючи те, що надані відповідачем акти загальної форми ГУ-23 підписані лише представниками залізниці та не містять необхідної інформації, вони не можуть слугувати належним доказом підтвердження викладених в них обставин. Доказів виклику представників позивача для підписання актів на віднесення відповідальності вантажовласника, в порядку, визначеному Правилами користування вагонами і контейнерами, відповідач не надав.

З огляду на вищевикладене, вказані акти загальної форми не можуть вважатись належним доказом та підставою для нарахування, списання відповідачем плати за користування вагонами та їх зберігання, оскільки підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника чи вантажоодержувача у вигляді плати за користування вагонами можуть бути тільки акти загальної форми, складені та підписані представниками станції і вантажовласника.

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище, однією з підстав для складання актів загальної форми ГУ-23 є затримка вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника. Однак в матеріалах справи відсутні належні докази того, що затримка вагонів відбулась саме з причин, які залежали від позивача або з його вини.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не спростував заявлених позовних вимог та не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення суму у розмірі 58 927,32 грн. коштів, які були безпідставно списані з рахунку позивача.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УПІ-Магістраль" (02002, місто Київ, вулиця Марини Раскової, 4-А, ідентифікаційний код 36240675) 58 927 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять сім) 32 грн. основного боргу та судовий збір у розмірі 1 762,00 (одна тисячя сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.04.2019.

Суддя О.В. Мандриченко