ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа №909/833/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області м. Івано-Франківськ № 05/2-284 вих-18 від 29.12.2018 (вх. ЗАГС 01-05/94/19 від 08.01.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 (суддя Фанда О.М., повний текст рішення складено та підписано 20.12.2018.)

у справі № 909/833/18

за позовом: Виконувача обовязків керівника Калуської місцевої прокуратури, м. Калуш, Івано-Франківська область, в інтересах держави в особі Калуської міської ради, м. Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2, м. Калуш, Івано-Франківська область

про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в сумі 722 445, 77 грн.

За участю представників сторін:

від прокуратури:ОСОБА_3;

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

У судовому засіданні 20.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 у справі № 909/833/18 позов виконувача обовязків керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2 про стягнення 722 445,77 грн. за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 1,8475 га, яка знаходиться по вул. Промислова, 13, в м. Калуш без правовстановлюючих документів - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2 на користь Калуської міської ради 428 197 грн. 88 к. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2 на користь прокуратури Івано-Франківської області - 6502 грн. судового збору. В решті позовних вимог в сумі 294247 грн. 89к. - відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням Приватне акціонерне товариство Меркурій ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 у даній справі в частині задоволення позовних вимог в сумі 428197,88 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно визначено розмір безпідставно збережених коштів орендної плати, який підлягає стягненню з відповідача та помилково відмовлено у задоволенні позову в сумі 258 110, 35 грн. Крім того, місцевим господарським судом зазначено, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому помилково зазначив, що підлягають до стягнення кошти за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року у сумі 428 197, 88 грн. Тоді як, з врахуванням терміну позовної давності три роки, стягненню повинні підлягати кошти за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року. За межами строку позовної давності залишились серпень та вересень 2015 року, за період яких нараховано 36137, 54 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати та відмову в стягненні яких прокурор не оскаржує. Таким чином, судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог в сумі 258 110, 35 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2019 справу № 909/833/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 30.01.2019. Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019, 06.03.2019 та 13.03.2019 розгляд справи відкладався з підстав зазначених у них.

В судове засідання 20.03.2019 зявився прокурор, який надав пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги. Позивач та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обовязковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Західного апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що на праві приватної власності ЗАТ Меркурій ОСОБА_2 належать виробничі приміщення, що знаходяться за адресою вул. Промислова, 13 м. Калуш на підставі мирової угоди укладеної між ЗАТ Меркурій Групп та ЗАТ Оріпласт відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №126836211 від 08.06.2018.

Рішенням Калуської міської ради від 29.09.2005 №791 закритому акціонерному товариству Меркурій ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку площею 1, 8475 га на вул. Промислова,13 для обслуговування виробничої території терміном до 29.09.2008.

На підставі вищезазначеного рішення 20.10.2005 між Калуською міською радою (по договору - орендодавець) та ЗАТ Меркурій ОСОБА_2, яке в подальшому 27.04.2017 змінило своє організаційно правову форму на ПАТ Меркурій ОСОБА_2 (по договору - орендар) укладено Договір оренди землі.

Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Калуському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Деркомземі України по земельних ресурсах про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2005 №05.

Відповідно до п.1,2 вищевказаного договору оренди, орендодавець надав орендарю земельну ділянку загальною площею 1,8475 га, в строкове платне користування для обслуговування виробничої території, яка знаходиться в м. Калуші по вул. Промислова,13.

30.09.2008 Калуською міською радою прийнято рішення №734, яким договір оренди землі від 30.11.2005 №05 продовжено терміном до 30.09.2013.

На виконання рішення між Калуською міською радою та ЗАТ Меркурій ОСОБА_2 14.10.2008 укладено додаток №3 до договору оренди землі №05 від 30.11.2005, якою продовжено до 30.09.2013 дію договору оренди земельної ділянки для обслуговування виробничої території площею 1,8475 га в м. Калуш по вул. Промисловій,13.

Додаток до Договору оренди земельної ділянки зареєстрований в Калуському міському відділі Івано-Франківської філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 18.11.2008 №71.

17.12.2013 Калуською міською радою прийнято рішення №2318, яким продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки ЗАТ Меркурій ОСОБА_2.

17.01.2014 на виконання вказаного рішення Калуською міською радою направлено відповідачу по справі три примірники додаткової угоди та три примірники акту про передачу земельної ділянки в натурі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення вимог ст. 33 Закону України Про оренду землі не підписав та в подальшому продовжував користуватися земельною ділянкою, без оплати відповідних платежів за користування спірної земельної ділянки.Вказана обставина була виявлена Калуською місцевою прокуратурою за результатами здійснення опрацювання інформації.

24.04.2018 відбулося засідання комісії з визначення та відшкодування територіальній громаді м. Калуш збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушенням законодавства. За результатами роботи комісії складено Акт №28 від 24.04.2018, яким визначено суму неодержаних коштів територіальною громадою міста Калуш за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 1,8475 га за період з 01.08.2015 по 31.03.2018 в сумі 722 445 грн. 77к. Вказаний акт затверджено рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 19.06.2018 №135 Про затвердження актів про визнання збитків, завданих користуванням земельними ділянками комунальної власності територіальної громади міста Калуш без правовстановлюючих документів.

У звязку з несплатою відповідачем суми заборгованості за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, прокурор на підставі ч.3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру в інтересах держави в особі Калуської міської ради звернувся до суду із позовом про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в сумі 772 445 грн. 77к.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 12 ЗК України вказано, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 80 ЗК України cубєктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом статей 122, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Главою 83 ЦК України врегульовані відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна.Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобовязання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобовязань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обовязок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобовязується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення з власника обєктів нерухомого майна збитків у вигляді неодержаних доходів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці обєкти розміщені, без належних на те правових підстав.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником обєкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей обєкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.01.2019 №912/1188/17, постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14.

Верховний Суд у постанові від 01.02.2019 року у справі № 916/678/18 звернув увагу, що підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а не саме по собі посилання на норми матеріального права. Зі змісту частини 2 статті 4, статті 162 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарські суди розглядають справи за позовами субєктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі лише посилання позивача на певну норму закону) позову. При цьому, господарський суд, зясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Отже, саме на суд покладено обовязок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17.

Разом з тим, збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, а саме таких складових як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У даній справі відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з врахування строку позовної давності та вказав, що до стягнення підлягають кошти у сумі 428 197.88 грн. за період з жовтня 2016 по березень 2018.

Колегія суддів частково погоджується з висновком з суду першої інстанції з врахуванням наступного.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частини 1 статті 13 Закону України Про оцінку земель для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України Про оцінку земель).

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України Про оцінку земель підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5- 7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 5- 7 років, а несільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 7- 10 років (стаття 18 Закону України Про оцінку земель).

Рішенням Калуської міської ради від 14.07.2014 № 2577 міська рада вирішила затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Калуш, виконану Державним підприємством Івано-Франківський науково-дослідний проектний інститут землеустрою. Встановити середню базову вартість одного квадратного метра землі 140, 82 грн. Ввести в дію нормативну грошову оцінку земель міста Калуш з 01.01.2015, на підставі затвердженої відповідно до п.1 даного рішення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Калуш.

Частинами 1, 2 статті 20 цього Закону України Про оцінку земель передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України Про оцінку земель технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Крім того, за змістом статей 15, 20, 21 Закону України Про Державний земельний кадастр до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про обєкти Державного земельного кадастру є обовязковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Згідно з пунктом 288.4, підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. З 01.01.2017 у звязку із внесенням змін до зазначених положень Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою від розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Рішенням Калуської міської ради від 24.06.2015 № 3138 міська рада вирішила затвердити положення про порядок розрахунку орендної плати за земельної ділянки у м. Калуші згідно додатку. В зазначеному положенні визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди: землі промисловості на рівні 3,5 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ОСОБА_4 управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області Міськрайонного управління у Калуському районі та в місті Калуші №0-9-0.18-43/113-18 від 13.04.2018 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у 2015 році становить 5 420 631 грн 81к., у 2016 - 7 767 765 грн 38 к., у 2017 році - 8 233 831 грн. 31к. та у 2018 році - 8 233 831 грн 31к.

Як вбачається з наданого суду розрахунку розміру суми боргу при визначенні суми нарахованих завданих відповідачем збитків обрано нормативно грошову оцінку земельної ділянки, вказану у Листі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області міськрайонного управління у Калуському районі та в місті Калуші №0-9-0.18-43/113-18 від 13.04.2018, який і є витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Промислова, м. Калуш.

Що стосується періоду нарахування та строку застосування позовної давності у дані справі, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Водночас, для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому як у випадку предявлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Для прокурора перебіг строку позовної давності за позовними заявами, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватися з часу коли відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його прав чи особу, що їх порушила (Постанова ВСУ від 01.07.2015 №6-178цс15).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і субєктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, для правильного визначення початку перебігу позовної давності слід встановити з якого моменту орган місцевого самоврядування, який здійснює функції у сфері земельних відносин, дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що виконувач обовязків прокурора обґрунтовуючи звернення до суду з даним позовом в інтересах Калуської міської ради вказує на бездіяльність позивача щодо стягнення коштів за вказані вище порушення.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо позовні вимоги Господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у звязку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України) (підпункт 2.3 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10).

Виконувачем обовязків прокурора подано розрахунок суми позову за період з 01.08.2015 по 31.03.2018, а звернувся він до суду з позовом 24.09.2018.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що оскільки, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому підлягають стягненню кошти за період з жовтня 2016 по березень 2018 у сумі 428 197.88 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування строку позовної давності за період жовтня 2016 по березень 2018, оскільки правопорушення є триваючим та враховуючи строк позовної давності у тривалістю три роки, судова колегія дійшла до висновку про те, що підставним є стягнення з відповідача заявленої суми частково за період з жовтня 2015 року (оскільки позов надійшов до суду 24.09.2018) по березень 2018 року у сумі 695 342, 59 грн.

Враховуючи, що виконувач обовязків прокурора звернувся до Господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено до прийняття рішення господарським судом, виконувачем обовязків прокурора не доведено, а матеріалами справи не підтверджено поважні причини пропуску позовної давності, суд дійшов висновку про часткову відмову в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності.

З метою захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в розмірі 695 342, 59 грн. за період з жовтня 2015 року по березень 2018 роки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, відтак оскаржуване рішення слід частково скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення. Розподіл судових витрат здійснити з врахуванням положень ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282, Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області м. Івано-Франківськ № 05/2-284 вих-18 від 29.12.2018 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 у справі №909/833/18 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 у справі № 909/833/18 в наступній редакції:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2 (вул. Промислова, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, ) на користь Калуської міської ради (вул. І.Франка, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, ) 695 342.59 грн.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Меркурій ОСОБА_2 (вул. Промислова, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, ) на користь прокуратури Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, код 03530483, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача МФО 820172, рахунок отримувача 3924, код класифікації видатків бюджету 2800) 26 281 грн. судового збору, в тому числі 10 512 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 15 769 грн. за розгляд в суді апеляційної інстанції.

5. В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської залишити без змін.

6. Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2019.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.