ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Справа № 902/483/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Юрчук М.І. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича на рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. (повний текст - 07.12.2018р.) у справі №902/483/18 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Волохова Олексія Сергійовича

до Фізичної особи - підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича

про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 179 280 грн.

за участі представників:

позивача - підприємець - Волохов О.С., представник Якімлюк Н.О. (ордер серія КС №338674 від 26.03.2019р.) (в режимі відеоконференції);

відповідача - підприємець - Нагорняк М.М., представник Найчук О.Є. (ордер серія ВН №092147 від 28.03.2019р.) (в режимі відеоконференції);

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Волохова Олексія Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 179280грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 179280,00 грн. - заборгованості; 10500,00грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 2689,20 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Нагорняк Михайло Миколайович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№1386/18 від 28.12.2018р.; т.2, арк.справи 190-195).

В скарзі звертає увагу, що позивач не підтвердив право власності на даний товар, дане насіння кукурудзи без сертифікатів та не відповідає по схожості нормам ДСТУ 2240-93, згідно протоколу випробувань №347 від 12.01.2018р., воно не відповідає за якостями вимогам законодавства, а отже не може бути введене в обіг, та не підлягає продажу, та не правомірно поставлялось позивачем згідно вимог статей 15, 22 Закону України «Про насіння та садивний матеріал». За даних обставин поставлений товар є нелегальний, незаконно введений в обіг, тож не підлягає оплаті, а підлягає поверненню позивачу.

Також апелянт зазначає, що суд не врахував та не дав належної оцінки тому факту, що позивачем, ФОП Волоховим О.С., не надано видаткових накладних та не додано їх до товарно-транспортних накладних №26022018 від 26.02.2018р., №20042018 від 20.04.2018р.

Стверджує, що висновки суду щодо позиції відповідача про неналежну якість товару та застосування до даних правовідносин Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості та якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 (надалі Інструкція №П-7), спростовуються вимогами Закону України «Про насіння та садивний матеріал» та Порядку проведення сертифікації, видачі та скасування сертифікатів на насіння та або садивний матеріал, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017р. №97, які суд помилково не застосував до даних правовідносин та які підлягають застосуванню.

Акт відбору проб з метою визначення якості насіння проводиться аудитором із сертифікації або за його участі, а не в порядку передбаченому Інструкцією №П-7, якою керувався суд в оскаржуваному рішенні.

Сам лише факт доставки товару згідно товарно-транспортних накладних не свідчить про укладення сторонами договору поставки, та не може бути підтвердженням переходу до відповідача права власності на даний товар.

Спірний товар на даний час знаходиться на зберіганні на складах відповідача ФОП Нагорняка М.М.

Крім цього звертає увагу, що між позивачем та відповідачем не укладалось договору купівлі-продажу чи договору поставки. Такий договір між сторонами не було погоджено та підписано, також не було визнано його укладеним судом.

Тому апелянт вважає, що суд прийшов до передчасного висновку про перехід права власності на спірний товар до ФОП Нагорняка М.М. та обов'язку його оплати після прийняття згідно самих лише товарно-транспортних накладних без належних документів, а саме без видаткових накладних та сертифікатів якості.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав оцінки поданим сторонами у справі доказам, а саме листуванню у месенджері Viber, обставини в яких визнаються обома сторонами. З даних доказів вбачається, що між сторонами досягнуто домовленості щодо реалізації товару відповідачем, а не його купівлі, чи поставки а також, що відповідач попереджав позивача про погану якість насіння.

Оскільки недоліки поставленої для реалізації насіння кукурудзи не можна усунути та воно було поставлено без сертифікатів якості, всупереч вимогам Закону України «Про насіння та садивний матеріал», то згідно ч.2 ст.678 Цивільного кодексу України відповідач ФОП Нагорняк М. М. правомірно відмовився від договору з позивачем ФОП Волоховим О.С. Тож, при відмові від договору, він не підлягає оплаті.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2019р., зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича на рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18, призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 26 лютого 2019р. об 12:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 в залі судових засідань №4.

28.01.2019р. (вх.№3574/19) на адресу від представника Фізичної особи - підприємця Волохова О.С. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (т.2, арк.справи 206-209)

У відзиві зазначає, що оскільки позивачем поставлено товар на підставі товаро-транспортних накладних №26012018 від 26.02.2018р. та №20042018 від 20.04.2018р., відповідно зобов'язання відповідача щодо сплати позивачу вартості поставленого товару повинно було бути виконано не пізніше 27.02.2018р. та 21.04.2018р., у відповідності до ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України.

Апелянтом під час отримання товару не виявлено будь-яких пошкоджень насіння, невідповідності нормам ДСТУ 2240-93, Закону України «Про насіння та садивний матеріал», двічі прийнято поставлений товар - насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ в кількості 16,6 тонн. Будь-які претензії, вимоги щодо якості товару, його кількості на адресу позивача не надсилались. Лише, після звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення боргу за поставлений товар, відповідач надіслав вимогу про повернення товару від 21.09.2018р.

Також зазначає, що відповідачем до відзиву надано Протокол випробувань №347 від 12.01.2018р вимірювальної лабораторії ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур», яким проведено випробування насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ, дата надходження зразка 05.01.2018р. Однак, за підписом директора вимірювальної лабораторії ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур» Саенко О.Д. складено протокол випробувань №30 від 01.02.2018р., відповідно до якого зразок насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ по схожості відповідає нормам ДСТУ 2240-93. Таким чином, поставлений позивачем на користь відповідача Товар насіння кукурудзи, згідно вимог Державного стандарту України 2240-93 щодо насіння сільськогосподарських культур, сортових та посівних якостей, їх технічні умови, відповідає вимогам законодавства у сфері насінництва, зокрема, Закону України «Про насіння та садивний матеріал».

26.02.2018р. позивач відправив відповідачу 8 тонн насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 86400,00 грн. Також, 20.04.2018р. позивач відправив відповідачу 8,6 тонн насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 92880,00грн. та 0,88 тонни насіння соняшника сорту Персей F1 на загальну суму 40000 грн.

Зазначає, що обставини щодо поставки 8 тонн насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 86400,00 грн. та 8,6тонн насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 92880 грн.та 0,88тонни насіння соняшника сорту Персей F1 на загальну суму 40000грн. підтверджуються товаро-транспортними накладними №26022018 від 26.02.2018р. та №20042018 від 20.04.2018р., які також містять інформацію про супровідні документи на вантаж, а саме видаткові накладні, що додавалися. Вказані документи були представлені позивачем при поставці товару відповідачу, а їх одержання підтверджується особистим підписом останнього та його представника, а також не оспорювалися відповідачем під час судового розгляду.

Позивач вважає законним застосування положень Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості та якості, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7, оскільки відповідно до Листа Міністерства економіки України «Щодо надання роз'яснення з питання, пов'язаного з обов'язковістю повного дотримання інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю» №81-16/71 від 11.10.2005р., у разі коли сторони не визначають у договорі поставки порядок приймання-передачі продукції, застосовуються положення інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (va006400-65) і якістю (va007400-66), затверджені постановами Державного арбітражу Союзу PCP від 15.06.1965р. №П-6 і від 25.04.1966р. №П-7 (V0007400-66).

Посилається на практику Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 19.08.2014р. у справі №925/1332/13, Верховного Суду України у постанові від 15.03.2017р. у справі №911/4620/15 та постанові від 09.08.2017р. у справі №910/17610/15.

На підставі викладеного просить суд у задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича на рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.02.2019р. №01-04/52, у зв'язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Огородніка К.М. у період з 19.02.2019р. по 12.03.2019р. включно, та на підставі статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/483/18.

Згідно з Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2019р. для розгляду справи №902/483/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою від 25.02.2019р. розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича на рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18 прийнято до провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Юрчук М.І. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28 березня 2019р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Забезпечено участь Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича участь в судовому засіданні 28.03.2019р. об 11:00год. в режимі відеоконференції у приміщенні господарського суду Вінницької області (21018, м.Вінниця, вулиця Пирогова, 29).

28.03.2019р. (вх.№12310/19) на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, в якій зазначає, що докази на підтвердження такої допомоги позивач надасть протягом п'яти днів після ухвалення судового рішення (т.2, арк.справи 234-237).

Ухвалою від 28.03.2019р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 04.04.2019р. об 09:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Забезпечено участь Фізичної особи - підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича та його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні господарського суду Вінницької області. Забезпечено участь представника Фізичної особи - підприємця Волохова Олексія Сергійовича в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні господарського суду м.Києва.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.04.2019р. Фізична особа - підприємець Нагорняк Михайло Миколайович та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, надали пояснення по справі. Просили рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2019р. у справі №902/483/18 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у позові.

Фізична особа - підприємець Волохов Олексій Сергійович та його представник заперечили проти вимог апеляційної скарги відповідача, надали пояснення по справі. Просили рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2019р. у справі №902/483/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

В грудні 2017 року, шляхом листування на електронні адреси, між Фізичною особою - підприємцем Волоховим Олексієм Сергійовичем (позивач) та Фізичною особою - підприємцем Нагорняком Михайлом Миколайовичем (відповідач) велися перемовини щодо укладення договору поставки насіння кукурудзи.

19.02.2018р. позивачем направлено на електронну адресу відповідача проект Договору поставки №19/02-18 від 19.02.2018р. на поставку насіння кукурудзи загальною вартістю 194400 грн.

Як встановлено судом, та підтверджується сторонами, відповідачем не підписано Договір поставки №19/02-18 від 19.02.2018р.

Попри це, 26.02.2018р. позивач відправив відповідачу 8 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 86400,00 грн.

20.04.2018р. позивач відправив відповідачу 8,6 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 92880грн. та 0,88 тони насіння соняшника сорту Персей F1 на загальну суму 40000 гривень.

Наведені обставини підтверджуються товарно-транспортними накладними №26022018 від 26.02.2018р. та №20042018 від 20.04.2018р.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем перераховано на рахунок позивача 40 000,00 грн, які останнім зараховано як оплату за насіння соняшника сорту Персей F1.

При цьому, розрахунків за насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ загальною кількістю 16,6 тон, на суму 179280,00грн відповідачем не проведено.

За доводами позивача, останній неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити кошти за поставлений Товар чи частину Товару, однак, відповідач ігнорує вказані вимоги та ухиляється від сплати заборгованих коштів.

Окрім того, 19.07.2018р. на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за поставлений Товар - насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ, в сумі 179280,00 грн.

Вказана вимога отримана відповідачем особисто 27.07.2018р., проте відповіді не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України відповідно ст.3 Цивільного кодексу України є свобода договору.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом прийняття поставленого товару та часткової оплати відповідачем поставленого товару, що відповідає вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 219280,00 грн.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 40 000,00 грн, в результаті чого заборгованість за поставлений товар склала 179280,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами існували договірні відносини по поставці товару, які регулюються ст.692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено строк виконання відповідачем, як покупцем, свого зобов'язання щодо оплати за поставлений йому товар - після його прийняття.

Тому, оскільки позивачем поставлено товар на підставі товарно-транспортних накладних №26022018 від 26.02.2018р. та №20042018 від 20.04.2018р., то, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України, зобов'язання відповідача щодо сплати позивачу вартості поставленого товару повинно було бути виконано не пізніше наступного дня - 27.02.2018р. та 21.04.2018р. відповідно.

Наведеним спростовуються доводи відповідача щодо укладення між сторонами договору про реалізацію продукції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання по поставці відповідачу товару за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, тоді як відповідач, прийнявши до виконання зобов'язання, виконав їх лише частково, перерахувавши на рахунок позивача 40000,00 грн.

Отже, у встановлений ст.692 Цивільного кодексу України строк, заборгованість відповідачем погашена не була, та наявність у відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, та залишається непогашеною на даний час, Позивачем належним чином відповідно до ст.ст.525, 526, 655 Цивільного кодексу України та ст.ст.181, 193, 265 Господарського кодексу України доведена, документально підтверджена і апелянтом не спростована.

Виходячи з встановлених обставин справи, господарський суд Вінницької області дійшов вірного висновку про правомірність та обгрунтованість вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 179 280,00 грн., з огляду на що задоволив її.

Доводи апелянта щодо поставки позивачем товару неналежної якості спростовуються наступним.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про насіння та садивний матеріал» насіння і садивний матеріал, що вводяться в обіг, обов'язково маркуються і пакуються згідно із законодавством у сфері насінництва та розсадництва.

Основні вимоги до маркування та пакування партій насіння сільськогосподарських рослин, призначеного для зберігання, сівби та реалізації визначає Порядок маркування та пакування партій насіння, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.07.2017р. №348.

Відповідно до п.п.2, 4, 14, 15 дія цього Порядку поширюється на всіх суб'єктів насінництва та розсадництва, фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб (далі - суб'єкти), що здійснюють виробництво, доробку та реалізацію насіння. Обов'язковому пакуванню та маркуванню підлягають усі партії добазового та базового насіння незалежно від призначення, а також партії сертифікованого насіння першої генерації, призначені для реалізації. Етикетка повинна містити усю необхідну інформацію про партію насіння. Особливості маркування залежать від призначення насіння, виду упаковки і способів його транспортування. Залежно від категорії (генерації) насіння та його призначення упаковку з насінням маркують етикетками (ярликами) відповідної форми, кольору та змісту.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.07.2017р. №348 затверджено форму етикетки для маркування партії насіння.

Форма етикетки прямокутна, мінімальний розмір (довжина х ширина) - 110 х 67 мм. Текст друкується чорним кольором. На лицьовому боці етикетки лівий край з написом «Державне підприємство «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» обкантовано чорною смугою завширшки 30 міліметрів, решта лицьового боку етикетки фарбується, зокрема для сертифікованого насіння першої генерації, гібридів першого покоління - блакитним.

Як було зазначено позивачем, насіння поставлялося у мішках які були промарковані стрічками блакитного кольору.

Дане твердження відповідачем у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 04.04.2019р. підтверджено.

До цього ж, пунктом 5 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості та якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 (надалі Інструкція П-7) визначено, що продукція, яка надійшла в справній тарі, приймається по якості та комплектності, як правило, на складі кінцевого одержувача.

Покупці - бази збутових, постачальницьких, заготівельних організацій, оптових і роздрібних торгових підприємств і інші покупці, що перевідправляють продукцію в тарі або упаковці початкового виробника (відправника), повинні проводити приймання продукції за якістю і комплектності у випадках, передбачених обов'язковими правилами або договором, а також при отриманні продукції в пошкодженій, відкритій або немаркованої тарі, в тарі з пошкодженою пломбою або за наявності ознак псування (теча, бій і т. д.).

Зазначені підприємства та організації зобов'язані зберігати продукцію, яка підлягає перевідправці, в умовах, що забезпечують збереження якості і комплектність її.

Підпунктом 2 пункту 6 вказаної Інструкції П-7 передбачено, що приймання продукції за якістю і комплектності проводиться на складі одержувача при міжміських поставках у строки - не пізніше 20 днів, а що швидко псується, - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем.

Згідно з п.9 Інструкції П-7 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами.

Коли приховані недоліки продукції можуть бути виявлені лише в процесі її обробки, виробленої послідовно двома або декількома підприємствами, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції підприємством, який виявив недоліки.

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними термінами служби або зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну.

Якщо для участі в складанні акта викликається представник виготовлювача (відправника), то до встановленого 5-денного терміну додається час, необхідний для його приїзду.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.

Пункт 10 Інструкції П-7 визначає, що приймання вважається проведеним своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчено у встановлений термін.

Відповідно до п.13 вказаної Інструкції приймання продукції проводиться уповноваженими на те керівником підприємства-одержувача або його заступником, компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції.

Пунктом 16 Інструкції П-7 передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п.14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідною продукцією.

Одержувач також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов'язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника іногороднього виготовлювача (відправника) для участі в прийманні продукції за якістю і комплектності та складання акту є обов'язковою.

Пунктом 28 Інструкції №П-7 передбачено, що з відібраних зразків (проб) один залишається у отримувача, інший надсилається виробнику (відправнику) продукції. Про здачу зразків (проб) на аналіз або випробування робляться відповідні позначки в акті відбору зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції, а у випадках передачі матеріалів про випуск недоброякісної продукції в органи прокуратури і суду - до вирішення справи в цих органах.

За умов п.29 Інструкції №П-7, за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції.

Відповідно до п.30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згодна зі змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, які не відповідають дійсності.

Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов'язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.

Крім того, згідно п.31 Інструкції №П-7, до акта, складеного в порядку, передбаченому в п.29 цієї Інструкції, мають бути додані: а) документи виробника (відправника), що засвідчують якість і комплектність продукції; б) пакувальні ярлики з тарних місць, в яких встановлена неналежна якість і некомплектність продукції; в) транспортний документ (накладна, коносамент); г) документ, що засвідчує повноваження представника, виділеного для участі у прийманні; г1) акт, складений відповідно до п. 16 цієї Інструкції; д) акт відбору зразків (проб) і висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб); е) інші документи, що можуть свідчити про причини псування (погіршення) якості продукції або її некомплектності (комерційні акти, для швидкопсувних вантажів відомості про температурний режим, а також відомість подачі і прибирання вагонів, пам'ятка прийомоздавача при вивантаженні вантажу вантажоодержувачем на місцях загального користування та ін.).

Передбаченого Інструкцією №П-7 акту про виявлені недоліки та про фактичну якість товару, відповідачем на підтвердження своїх доводів до матеріалів справи не надано.

На підтвердження поставки позивачем неякісного товару, відповідач надав протокол випробувань зразків №347 від 12.01.2018р., проведений вимірювальною лабораторією ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур». Замовником дослідження є ФОП Нагорняк М.М., постачальника не визначено, маса партії - 18 тон, дата одержання зразків - 05.01.2018р., кінець випробувань - 12.01.2018р., мета випробувань: визначення показників якості насіння - схожість.

За результатами досліджень встановлено, що зразок насіння по схожості не відповідає нормам ДСТУ 2240-93.

Водночас із зазначеного протоколу не можливо встановити з якого саме товару було проведено дослідження.

При цьому, відповідачем не надано, та матеріали справи не містять відповідних протоколів відбору зразків (проб) із зазначенням (від кого та коли товар було одержано, яка кількість товару оглянута, її вага та умови зберігання), як те визначено п.27 Інструкції №П-7.

До цього ж, протокол випробувань зразків №347 датований 12.01.2018р., тоді як поставка товару, заборгованість за яким є предметом спору в даній справі, відбувалась 26.02.2018р. та 20.04.2018р.

Інших доказів щодо невідповідності якості поставленого відповідачем не надано.

В спростування доводів відповідача щодо надання позивачем товару на реалізацію, окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу, що питання про реалізацію поставленого позивачем товару (насіння кукурудзи) узгоджувалось сторонами в електронному листуванні в грудні 2017 року. При цьому, дане листування стосувалось товару у кількості 30 кг, який позивачем направлено відповідачу "Новою поштою" 22.12.2017р. Вказана обставина визнана представниками сторін при розгляді справи.

Щодо наданого сторонами листування у месенджері Viber суд зазначає наступне.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.3-5 ст.96 ГПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.11 «Про електронний цифровий підпис», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Частиною 1 статті 5 цього Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

У ч.1 ст.6 цього ж Закону вказано, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Законом України «Про електронний цифровий підпис» терміни вживаються у такому значенні:

Електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних;

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

В матеріалах справи відсутні докази дотримання сторонами вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронний цифровий підпис», з огляду на що надані сторонами листування у месенджері Viber не приймається як належні та допустимі докази.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи та наявні матеріали, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду Вінницької області про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича на рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2018р. у справі №902/483/18 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.04.2019р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Дужич С.П.