ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м.Дніпро Справа № 912/1554/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1, довіреність № 05/2-2095вих18 від 12.12.2018 р., прокурор;

представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Колос" с. Берестяги Гайворонського району Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2018, ухвалене суддею Вавренюк Л.С., повне рішення складено 13.11.2018, у справі №912/1554/18

за позовом Заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м.Кропивницький

до Фермерського господарства "Колос" с.Берестяги Гайворонського району Кіровоградської області

про повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру), яка містить вимогу до Фермерського господарства "Колос" про зобов'язання повернути на користь ГУ Держгеокадастру земельну ділянку загальною площею 30 га ріллі, кадастровий номер 352180800:02:000:2028, нормативно-грошовою вартістю 1 042 281,60 грн. із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що на виконання наказу ГУ Держгеокадастру від 08.02.2018 № 39-ДК проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 30 га ріллі, кадастровий номер 352180800:02:000:2028 із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, за результатами якого встановлено факт порушення ФГ "Колос" в особі голови ОСОБА_2 строків повернення тимчасово зайнятих земель сільськогосподарського призначення площею 30 га ріллі, кадастровий номер 352180800:02:000:2028, які були надані ОСОБА_3 згідно Державного акта на право постійного користування землею серія КР №27 від 19.04.1996, чим порушено вимоги п. "д" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України. Прокурор стверджує, що незаконне утримування відповідачем спірної земельної ділянки порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, позбавляючи його можливості розпоряджатись нею та, у свою чергу, свідчить про порушення інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру. Зазначене є підставою для витребування земельної ділянки у відповідача згідно вимог ст.ст. 387, 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2018 року у справі №912/1554/18 (суддя Вавренюк Л.С.) позов задоволено повністю.

Зобов'язано Фермерське господарство "Колос" повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку загальною площею 30,00 га ріллі, кадастровий номер 352180800:02:000:2028 нормативно-грошовою вартістю 1 042 281,60 грн. із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Стягнуто з Фермерського господарства "Колос" на користь прокуратури Кіровоградської області судовий збір в сумі 15 634,22 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фермерське господарство "Колос" подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2018 у даній справі, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що прокурор без достатніх правових підстав звернувся до суду з даним позовом, оскільки спірна земельна ділянка отримана для ведення селянського (фермерського) господарства законним шляхом. Відповідач вказує на те, що право постійного користування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Разом з тим, ст. 141 Земельного кодексу України не передбачено такої підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою як смерть громадянина, якому вона була надана в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства.

Посилаючись на вимоги Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент видачі Державного акта на право постійного користування, відповідач стверджує, що оформлення Державного акта на право постійного користування землею серії КР № 27 від 19.04.1996 здійснено з метою реалізації права громадянина на (створення) ведення селянського (фермерського) господарства. Саме шляхом реалізації зазначеного права і було створене ФГ "Колос", яке було зареєстроване 13.12.1996 та з цього часу є постійним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Оскільки акт на право постійного користування землею, розпорядження, на підставі якого видано зазначений акт та державна реєстрація відповідача, як юридичної особи, є чинними, приймаючи рішення у даній справі суд повинен був врахувати, що втручання у право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням "справедливого інтересу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

На підставі викладеного, з метою забезпечення права особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідач просить врахувати, що право користування земельною ділянкою у ФГ "Колос" виникло на законних підставах, тоді як припинення права користування земельною ділянкою спричинить припинення діяльності фермерського господарства, що суперечитиме Концепції економічного розвитку держави.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Надав пояснення, аналогічні позовній заяві. Зазначає, що незаконне утримування відповідачем спірної земельної ділянки порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, позбавляючи його можливості розпоряджатись нею та, у свою чергу, свідчить про порушення інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Дарміна М.О., Антоніка С.Г.) скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2018 у справі № 912/1554/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 25.02.2019.

Ухвалою суду від 25.02.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.03.2019.

Через відпустку судді члена колегії суддів Дарміна М.О. та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді судове засідання, призначене на 20.03.2019, не відбулось, в зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 03.04.2019.

Представники Позивача та Відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 03.04.2019, не зявились.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 03.04.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право постійного користування землею серія КР№ 27 від 19.04.1996, на підставі розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Гайворонського району Кіровоградської області від 10.10.1995 № 252-р громадянину ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку площею 30 га на території Берестягівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 23, т.1).

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 27-30, т.1), 13.12.1996 проведено державну реєстрацію юридичної особи - ФГ "Колос".

01.12.2014 реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції у Кіровоградській області до Державного реєстру актів цивільного стану внесено запис про реєстрацію актового запису про смерть ОСОБА_3 від 14.11.2014 № 9, дата смерті 13.11.2014, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ЕКН № 720609 (а.с. 24-25, т.1).

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наразі головою ФГ "Колос" є ОСОБА_2 (а.с. 27-30, т.1).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 08.02.2018 № 39-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності" (а.с. 33, т.1), у звязку з порушенням строків повернення тимчасово зайнятих земель, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороню земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Гайворонському, Голованівському та Благовіщенському районах Кіровоградської області ОСОБА_4, за участю голови ФГ "Колос" ОСОБА_2, проведено обстеження земельної ділянки площею 30 га (кадастровий номер 352180800:02:000:2028) державної форми власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського господарства), яка знаходиться на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області за межами населеного пункту (далі спірна земельна ділянка).

В результаті обстеження спірної земельної ділянки встановлено, що ФГ "Колос" в особі голови господарства ОСОБА_2 порушено строки повернення тимчасово зайнятих земель спірної земельної ділянки, яка була надана нині покійному гр. ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії КР№27 від 19.04.1996, чим порушено вимоги п. "д" ст. 211 Земельного кодексу України. На момент обстеження спірна земельна ділянка зорана та не засіяна.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 13.02.2018 №39-ДК/36/АО/10/01/-18 (далі акт обстеження, а.с. 35-36), який також містить інформацію про відсутність у відповідача документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди спірної земельної ділянки.

Акт обстеження підписаний посадовою особою позивача, яка проводила обстеження спірної земельної ділянки, та головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 з відміткою про отримання останньою копії акта обстеження.

Відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", посадовою особою органу Держгеокадастру, за участю голови ФГ "Колос" ОСОБА_2, 13.02.2018 також проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - спірною земельною ділянкою, про що складено відповідний акт перевірки від 13.02.2018 № 39-ДК/35/АЛ/09/01/-18 (а.с. 37-39, т.1).

За результатами перевірки встановлено, що спірна земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства була надана гр. ОСОБА_3, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія КР27 від 19.04.1996 року. 13.11.2014 гр. ОСОБА_3 помер. Відповідно до Статуту ФГ "Колос", зареєстрованого 06.05.2006 № 1000269, головою ФГ "Колос" являється ОСОБА_2. Відповідно до довідки, виданої Берестягівською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області від 09.02.2018 № 79, спірну земельну ділянку використовує ФГ "Колос" в особі голови ОСОБА_2, яка являлась дружиною нині покійного власника земельної ділянки гр. ОСОБА_3. Під час перевірки виявлені наступні порушення, а саме: ФГ "Колос" в особі голови ОСОБА_2 порушено строки повернення тимчасово зайнятих земель - спірної земельної ділянки, чим порушено вимоги п. "д" ст. 211 Земельного кодексу України.

Обставини, встановлені перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, відповідачем не заперечені, що підтверджується підписанням головою ФГ "Колос" відповідного акта перевірки.

Оскільки ст. 54 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за вчинене порушення вимог п. "д" ст. 211 Земельного кодексу України, на голову ФГ "Колос" ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.02.2018 №39-ДК/0011П/07/01/-18; особу, яка притягується до адміністративної відповідальності повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12 год. 00 хв. 13.02.2018 у приміщенні відділу у Гайворонському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за адресою: вул. Великого Кобзаря, 20, м.Гайворон Кіровоградської області (а.с. 41, т.1). Як вбачається з підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 на розгляді справи про адміністративне правопорушення була присутня особисто.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.02.2018 № 39-ДК/0010По/02/01-18, голову ФГ "Колос" ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 54 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 42-44, т.1).

Постанова про накладення адміністративного стягнення від 13.02.2018 головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 не оскаржувалась; штраф у розмірі 340,00 грн. було сплачено у добровільному порядку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції від 13.02.2018 (а.с. 45, т.1).

Крім того, 13.02.2018 голові ФГ "Колос" ОСОБА_2 було вручено припис № 39-ДК/0020Пр/03/01-18 про усунення порушення земельного законодавства шляхом повернення у 30-ти денний термін тимчасово зайнятої земельної ділянки; про виконання припису повідомити до 13.03.2018 (а.с. 46-47, т.1).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 30.03.2018 № 170-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності", 05.04.2018 посадовою особою органу Держгеокадастру проведено перевірку виконання головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 припису про звільнення спірної земельної ділянки, за результатами якої встановлено, що припис від 13.02.2018 про усунення порушень земельного законодавства не виконано (а.с. 48-51, т.1).

У зв'язку з невиконанням головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 припису від 13.02.2018, зазначену особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на винну особу адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 05.04.2018 № 170-ДК/0031П/07/01/-18 та відповідною постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.04.2018 №170-ДК/0029По/08/01-18 (а.с. 50-56, т.1).

Штраф у розмірі 255,00 грн. головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 сплачено у добровільному порядку 05.04.2018, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 57, т.1).

Згідно припису від 05.04.2018 реєстраційний № 170-ДК/0039Пр/03/01/-18 голові ФГ "Колос" ОСОБА_2В повторно приписано у 30-ти денний термін усунути порушення земельного законодавства шляхом повернення тимчасово зайнятої земельної ділянки; про виконання припису повідомити до 04.05.2018 (а.с. 58-59, т.1).

Перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, проведеною 15.05.2018 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 11.05.2018 № 256-ДК (а.с. 60-61, т.1) за участю голови ФГ "Колос" ОСОБА_2, встановлено, що головою ФГ "Колос" ОСОБА_2 повторно не виконано припис від 05.04.2018 про усунення порушень земельного законодавства. Результати перевірки оформлено відповідним актом перевірки від 15.05.2018 № 256-ДК/235/АП/09/01/-18 (а.с. 62-63, т.1).

Оскільки виявлене перевірками дотримання вимог земельного законодавства порушення вимог п. "д" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України відповідачем усунуто не було, спірну земельну ділянку не звільнено та не повернуто позивачу, прокурор звернувся до суду з даним позовом, вважаючи порушеними права держави в особі ГУ Держгеокадастру.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що користувач спірної земельної ділянки гр. ОСОБА_3 помер 13.11.2014; головою ФГ "Колос" наразі є ОСОБА_2. В той же час, системний аналіз ст. ст. 1225, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 19, 23 Закону України "Про фермерське господарство" свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам, господарським судом враховано, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, у урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" відповідно до вищезазначеного рішення потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до п. 1 Положення "Про Державне агентство земельних ресурсів України", затвердженого указом Президента України від 08.04.2011 № 445, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів реорганізуються шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру передано функції і повноваження Державного агентства земельних ресурсів, що припиняється.

На підставі викладеного та згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, на зазначений орган державної влади покладено повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області.

Підставою пред'явленого позову прокурором зазначено незаконне використання відповідачем спірної земельної ділянки державної форми власності, що позбавляє позивача правомочностей розпорядника щодо цієї землі.

Разом з тим, ГУ Держгеокадастру до суду з метою захисту порушених прав самостійно не звернулось, а, отже, уповноважений орган не належним чином здійснює захист прав держави, що, згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру.

Наявність таких підстав належним чином обґрунтована прокурором у позовній заяві.

В порядку, визначеному законом, прокуратурою повідомлено позивача про звернення до Господарського суду Кіровоградської області з даною позовною заявою (а.с. 64, т.1).

На підставі викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо безпідставності звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру.

Відповідно до норм ст.ст. 50, 51 Земельного кодексу України від 18.12.1990, який діяв на момент видачі гр. ОСОБА_3 акту на право постійного користування землею, громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Передача земельної ділянки у приватну власність або надання її в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у встановленому порядку. Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства. Рішення про передачу у власність або надання у користування земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства чи про відмову у передачі або наданні землі відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Статтею 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", чинного на момент видачі акту на право постійного користування землею, селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. При створенні одним із членів сім'ї селянського (фермерського) господарства інші члени сім'ї та родичі самостійно приймають рішення про участь в його діяльності. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед підприємствами, установами та організаціями, окремими громадянами представляє голова господарства. На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Як встановлено судом, з метою ведення селянського (фермерського) господарства громадянину ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку площею 30 га на території Берестягівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія КР№ 27 від 19.04.1996 року.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Керуючись зазначеними вимогами законодавства, 13.12.1996 здійснено державну реєстрацію ФГ "Колос".

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать, що у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент видачі державного акта, земельна ділянка з метою ведення селянського (фермерського) господарства надавалась у постійне користування саме фізичній особі - засновнику такого господарства, а не фермерському господарству, як суб'єкту господарювання.

Згідно зі ст. 92 чинного Земельного кодексу України, право постійного користування земельними ділянками можуть набувати лише державні та комунальні юридичні особи. Громадяни та приватні юридичні особи не можуть мати земельні ділянки на праві постійного користування. У редакції п. 6 Перехідних положень, яка діяла з моменту набрання чинності Земельним кодексом України до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 1 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 1 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, 22.09.2005 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Це означає, що громадяни та юридичні особи, які до 1 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, можуть використовувати ці ділянки без обов'язкового переоформлення права постійного користування у право власності на землю чи право оренди землі. Однак, за бажанням, і громадяни, і юридичні особи (крім державних і комунальних), які отримали у постійне користування земельні ділянки до 1 січня 2002 року, можуть здійснювати таке переоформлення.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування на правах оренди.

Проте, матеріали справи не містять доказів переоформлення головою ФГ "Колос" ОСОБА_3 належного йому права постійного користування спірною земельною ділянкою на право користування на умовах оренди або у власність, а також про отримання у постійне користування спірної земельної ділянки саме ФГ "Колос" до 01.01.2002 року.

Як підтверджено матеріалами справи, користувач спірної земельної ділянки гр. ОСОБА_3 помер 13.11.2014; головою ФГ "Колос" наразі є ОСОБА_2.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що ФГ "Колос" правомірно використовує спірну земельну ділянку саме на підставі Державного акта на право постійного користування землею серія КР № 27 від 19.04.1996, оскільки підстави припинення права постійного користування можливе виключно з підстав, зазначених у ст. 141 Земельного кодексу України, а зазначена норма не містить такої підстави припинення права постійного користування як смерть громадянина, якому була надана в постійне користування земля для ведення селянського (фермерського) господарства.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтею 131 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про фермерське господарство").

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Приймаючи до уваги те, що спірна земельна ділянка надавалась у постійне користування ОСОБА_3, а не ФГ "Колос", вона не входить до складу майна цього фермерського господарства, а тому й не може використовуватись цим господарством, після смерті ОСОБА_3, адже будь-які права приватних осіб щодо вказаної земельної ділянки припинились зі смертю належного користувача. Документального підтвердження користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства України відповідачем не надано та надано не може в звязку з відсутністю відповідних документів та правових підстав.

З огляду на викладені положення ст. ст. 19, 20 Закону України "Про фермерське господарство" та ст. 1218 ЦК України, спірна земельна ділянка не входить до складу майна фермерського господарства. Право користування нею, що виникло у фізичної особи на підставі державного акта на право постійного користування, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Натомість ФГ "Колос" продовжує використовувати земельну ділянку площею 30 га.

Вказаний факт неправомірного використання ФГ "Колос" спірної земельної ділянки в апеляційній скарзі не спростовується.

Таким чином, наявні всі підстави щодо витребування у вказаного господарства земельної ділянки площею 30 га, наданої ОСОБА_3 згідно Державного акта на право постійного користування.

Подальше використання Відповідачем спірної земельної ділянки без оформлення відповідних речових прав на неї відповідно до положень ст. ст. 92, 116, 118, 125, 126 ЗК України, ст. ст. 12, 19, 20, 22, 23 Закону України "Про фермерське господарство" та ст. ст. 407, 1218, 1225 ЦК України є неправомірним.

Вищезазначеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що сам факт виділення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки у постійне користування створює правові підстави після його смерті для подальшого її використання господарством, оскільки системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Аналогічні правові позиції містять у постанови Верховного Суду України, зокрема, у справі № 6-3113цс15 та у справі за № 6-2329цс16. Верховний Суд не відступив від наведених вище правових позицій Верховного Суду України та дійшов аналогічних висновків у своїх постановах від 25.04.2018 (справа № 399/374/16-ц), від 22.03.2018 (справа № 552/3951/17).

В силу положення ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України господарським судом враховуються висновки щодо застосування наведених вище норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Таким чином, користування ФГ "Колос" спірною земельною ділянкою згідно Державного акта на право постійного користування землею серія КР № 27 від 19.04.1996, виданого фізичній особі, яка померла, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а, отже, є безпідставним.

При цьому, відсутність у відповідача документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди на спірну земельну ділянку була встановлена перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, здійсненою ГУ Держгеокадастру 13.02.2018; акт перевірки було підписано головою ФГ "Колос" без будь-яких зауважень.

Разом з тим, відповідачем проігноровано приписи органу Держгеокадастру про усунення порушень земельного законодавства, спірну земельну ділянку позивачу не повернуто.

Доводи апеляційної скарги Відповідача фактично зводяться до констатації факту наявності у Фермерського господарства "Колос" права користування земельною ділянкою після смерті громадянина ОСОБА_3, яка надана останньому для ведення фермерського господарства. Разом з тим, вказані доводи не узгоджуються з наведеними вище обставинами та нормами права, а також не спростовують висновків господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

При цьому, Фермерське господарство "Колос" не позбавлено можливості звернутися до власника земельної ділянки (Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) для оформлення своїх прав на користування нею.

В силу положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (ст. 387 Цивільного кодексу України).

У постановах Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16 викладено правову позицію, у якій зазначено, що відповідно до закріпленого в ст. 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

На підставі викладеного, за встановленого факту використання відповідачем спірної земельної ділянки без відповідної правової підстави, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені господарським судом.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність дотримання справедливого балансу суспільних (публічних) та приватних інтересів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Перший протокол ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронг і Льоннрог проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності розглядатиметься як порушення статті І Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Разом із тим, у пункті 71 рішення в справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на. викладене, принцип "належного урядування" не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, в тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло з власності держави в незаконний спосіб, чи відшкодування спричиненої шкоди, а передбачає критерії, які слід з'ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави в право на мирне володіння майном. Додержання принципу "належного урядування" оцінюється одночасно з додержанням принципу "пропорційності", при тому, що не має чіткого, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення "справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини". Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб'єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з'ясований у кожній конкретній справі на підставі обставин і фактів, безпосередньо встановлених.

Отже, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що правомірність і допустимість втручання держави в право особи на мирне володіння майном у даному випадку є цілком виправданим, оскільки спірна земельна ділянка перебувала в користуванні відповідача незаконно, тоді як можливість держави здійснювати правомочності власника щодо спірної земельної ділянки беззаперечно становить суспільний, публічний та загальний інтерес.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Колос" с. Берестяги Гайворонського району Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2018 у справі №912/1554/18 - залишити без змін.

Судові витрати Фермерського господарства "Колос" с. Берестяги Гайворонського району Кіровоградської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.04.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік