ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м.Дніпро Справа № 912/2185/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал": Клименко Є.Г., довіреність №б/н від 17.12.2018 р., адвокат;

від скаржника: Колос Ю.В., довіреність №1692/юр від 04.02.2019 р., адвокат;

інші учасники провадження не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 року (повний текст складено 23.11.2018 року) матеріали у справі № 912/2185/16 (суддя Вавренюк Л.С.)

про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал"

в частині розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", Кіровоградська область, м. Олександрія

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант"

відповідача-3 АТ "Банк "Національні Інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ "Банк "Національні Інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича

про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 року у справі № 912/2185/16 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" (вх. № 4842/16 від 26.12.2016) відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутність у сторін під час укладення договору наміру на створення юридичних наслідків, обумовлених договором.

Суд зазначив, що наявними у матеріалах справи доказами (вимогою відповідача -3 до відповідача-1 про сплату боргу № 1142/8 від 08.04.2015 року; вимогою відповідача -2 про сплату боргу № 28/12/15-3 від 28.12.2015 року; листами відповідача - 1 та відповідача - 2 щодо реструктуризації боргу; протоколом засідання Наглядової Ради відповідача -1 № 112 від 30.01.2015 року) підтверджується, що сторони вчиняли дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору, а недосягнення остаточної домовленості щодо реструктуризації заборгованості не свідчить про фіктивність договору.

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ", не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки постановлена судом без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2018 року у даній справі, у зв'язку з якими були скасовані попередні судові рішення, за неповного з'ясування (встановлення) обставин справи, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з порушенням норм процесуального права (ст. ст. 13, 74, 76, 77, 86, ч. З ст. 310 ГПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. ст. 203, 215, 234, 553, 554, 559, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України), що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що:

- суд не звернув уваги на те, що оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором поруки;

- назва оспорюваного договору (Договір про встановлення солідарного обов'язку) та назва його сторони (Співпозичальник) не впливає на правову природу договору та зміст зобов'язань сторін за цим Договором;

- відповідач-1 по суті є поручителем, а не співпозичальником, оскільки не є стороною Кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 року та грошових коштів за Кредитним договором не отримував, а обов'язок відповідача-1 сплачувати кошти виникає лише з моменту прострочення основного зобов'язання (згідно п.п. 2.5-2.6 оспорюваного договору);

-з урахуванням висновків Верховного Суду, які стали підставою для скасування попередніх судових рішень, належними доказами виконання сторонами оспорюваного договору є: зі сторони кредитора - позов про стягнення заборгованості з співпозичальника (поручителя), зі сторони співпозичальника (поручителя) - повна або часткова сплата заборгованості кредитору;

-в матеріалах справи відсутні належні докази виконання сторонами оспорюваного договору - з грудня 2014 року по червень 2016 року, до моменту порушення справи про банкрутство відповідача-1 жоден із кредиторів - відповідач - З, ТОВ "Фактор- Комфорт" та відповідач-2 не подав позову про стягнення заборгованості за оспорюваним договором;

-відповідач-1, як боржник (поручитель), зі свого боку, також не виконував договір, оскільки не погасив хоча б частково заборгованість.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та вважав встановленими обставини, які не підтверджуються жодними доказами, спростовує висновок суду щодо "обґрунтованої впевненості в належному обслуговуванні кредиту".

Просив скасувати оскаржувану ним ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову АТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним Договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року; визнати недійсним Договір від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року, що укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та АТ "НВО "Етал".

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Eтал" вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, спростовує доводи апелянта та заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Зазначає, що:

- в межах цієї ж самої справи про банкрутство ПАТ "Піреус Банк МКБ" подавало позовну заяву про визнання зобов'язань за Договором від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року припиненим на підставі того, що даний договір є договором поруки;

- в ухвалі господарського суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року по даній справі № 912/2185/16 суд першої інстанції надав оцінку змісту Договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором, проаналізував доводи ПАТ "Піреус Банк МКБ" про те, що цей договір за своєю правовою природою є договором поруки;

-в позовній заяві про визнання договору недійсним ПАТ "Піреус Банк МКБ" не посилався як на підставу позову на те, що оспорюваний договір є договором поруки, а тому суд першої інстанції в ухвалі від 16.11.2018 року і не повинен був аналізувати такі доводи позивача.

Також представник відповідача-1 спростовує твердження ПАТ "Піреус Банк МКБ" про те, що належним виконанням договору може бути лише сплата коштів боржником. Вважає, що воно обґрунтовано не було взято судом першої інстанції до уваги, адже саме лише невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

Також відповідач-1 спростовує інші доводи апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 16.11. 2018 року у даній справі залишити без змін.

05.02.2018 року від представника ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Eтал" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника (том 5. а.с.1).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" у відзиві на апеляційну скаргу також зазначає на її необгрунтованість. Вважає, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є не доведеними.

Інші кредитори відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом та АТ "НВО "Eтал" були заявлені клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В задоволені вищезазначених клопотань колегією суддів було відмовлено у зв'язку відсутністю технічної можливості ( зайнятістю зала для проведення відеоконференції у Центральному апеляційному господарському суді).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2016 року порушено провадження у справі № 912/2185/16 про банкрутство "ПрАТ "НВО "Етал", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майна боржника, призначено розпорядника майна.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2018 року визнано грошові вимоги ПАТ "Піреус Банк МКБ" в сумі 189 621 446, 41 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів.

ПАТ "Піреус Банк МКБ", у межах провадження у справі № 912/2185/16 про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал", звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що договір від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку (далі - оспорюваний Договір) не відповідає вимогам закону, оскільки станом на дату його укладення ПрАТ "НВО "Етал" мало значні грошові зобов'язання перед ПАТ "Піреус Банк МКБ" на підставі Кредитного договору WCLoan/07003 з передачею переважної більшості свого майна в якості забезпечення виконання цих зобов'язань, що робило неможливим реальне виконання боржником взятих на себе значних зобов'язань третіх осіб.

Зазначав, що сторона по оспорюваному Договору - AT "Банк "Національні інвестиції", мало всі можливості для перевірки платоспроможності боржника шляхом отримання публічно доступної інформації на офіційному державному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України.

На думку позивача наявність грошових зобов'язань, які по суті унеможливлювали реальне виконання Договору солідарного обов'язку, підтверджує, що сторони на момент вчинення правочину наперед передбачали та свідомо допускали або навіть бажали ненастання правових наслідків, які обумовлювалися цим договором, що в свою чергу підпадає під ознаки фіктивного правочину.

Правовою підставою позову позивач зазначав положення ст. 234 Цивільного кодексу України.

Судом при розгляді позову встановлено наступні обставини:

11.03.2014 року між ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" укладений Договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року, за яким ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" прийняло на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт-Центр Україна" за Кредитним договором № 431-11, укладеним між ТОВ "Контакт-Центр Україна" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", з урахуванням додаткових угод до нього (далі - Договір, а.с. 4-6 том 3).

Згідно п. 1.3 Договору від 11.03.2014 року з моменту укладення цього Договору Співпозичальник та Позичальник стають солідарними боржниками за Кредитним договором та несуть солідарний обов'язок перед Кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань Позичальника, передбачених Кредитним договором.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.5 Договору від 11.03.2014 року Співпозичальник зобов'язався виконувати всі зобов'язання Позичальника за Кредитним договором нарівні з Позичальником у передбачені Кредитним договором строки та порядку.

На підставі договору відступлення права вимоги № 431-11-1 від 25.12.2015 року до ТОВ "Фінансгарант" перейшли права кредитора у правовідносинах з ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" щодо виконання останнім умов кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 року (а.с. 23-25 том 3).

За умовами Кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 року (з урахуванням додаткових угод до нього, (а.с. 7-22 том 3) ТОВ "Контакт-Центр Україна" зобов'язувалося повернути Банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 5 000 000,00 (п'ять мільйонів доларів США 00 центів) з процентною ставкою 12,1% річних, з строком повернення кредиту до 22.12.2014 року включно.

17.09.2015 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладений договір відступлення права вимоги № 431-11, за яким ПАТ "Банк "Національні інвестиції" відступило на користь ТОВ "Фактор-Комфорт" права вимоги за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011року, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Контакт-Центр Україна", в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (а.с. 39-40 том 3).

Відповідно до Акту приймання-передачі документації до Договору відступлення права вимоги № 431-11 від 17.09.2015 року ПАТ "Банк "Національні інвестиції" в цей же день передало ТОВ "Фактор-Комфорт" всі документи кредитної справи № 431-11 від 21.12.2011 року, в якій містився, в тому числі, й оригінал Договору про встановлення солідарного обов'язку від 11.03.2014 року (а.с. 41 том 3).

25.12.2015 року між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено Договір відступлення права вимоги № 431-11-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 431 -11 від 21.12.2011 року (а.с. 32-34 том 3).

Відповідно до Акту прийому-передачі документації від 25.12.2015 року ТОВ "Фактор-Комфорт" у відповідності до Договору № 431-11-1 передало ТОВ "Фінансгарант" всі документи кредитної справи (а.с. 35 том 3).

Таким чином, оригінал Договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов'язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року разом з іншими матеріалами кредитної справи за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року з 25.12.2015 року знаходиться у ТОВ "Фінансгарант" (а.с. 1-261 том 3).

Зазначені докази витребувано у сторін, а сторонами вони надані відповідно до ухвали суду першої інстанції від 28.08.2018 року про задоволення клопотання ПАТ "Піреус Банк МКБ".

Таким чином, суд першої інстанції при новому розгляді справи за позовом ПАТ "Піреус Банк МКБ" дотримався вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2018 року про направлення справи на новий розгляд, щодо необхідності дослідження здійснених сторонами дій щодо належного виконання Договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором від 21.12.2011 року №431-11.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Позивач стверджував, що станом на дату укладання Договору АТ "НВО "Етал" ( Боржник) мав значні грошові зобов'язання перед AT "Піреус Банк МКБ" на підставі Кредитного договору № WCLoan/07003 з передачею переважної більшості свого майна в якості забезпечення виконання цих зобов'язань, що робило неможливим реальне виконання Боржником взятих на себе значних зобов'язань третіх осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином спростував доводи позивача, належним чином дослідив дії сторін, які спростовують доводи апелянта про наявність умислу сторін оспорюваного договору на його невиконання.

В даному випадку вирішальне значення для вирішення спору має лише наявність наміру сторін виконувати договір в момент його укладання, а не подальше його виконання чи невиконання.

Так, відповідно до вимоги відповідача -3 до відповідача-1 про сплату боргу № 1142/8 від 08.04.2015 року; вимоги відповідача -2 про сплату боргу № 28/12/15-3 від 28.12.2015 року; листами відповідача - 1 та відповідача - 2 щодо реструктуризації боргу; протоколом засідання Наглядової Ради відповідача -1 № 112 від 30.01.2015 року) підтверджується, що сторони вчиняли дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору, а недосягнення ними остаточної домовленості щодо реструктуризації заборгованості не свідчить про фіктивність договору.

Вказані докази підтверджують, що сторони мали намір і намагалися досягти правового результату, передбаченого договором.

Щодо доводів апелянта про відсутність перерахування відповідачем-1 грошових коштів за спірним договором, то з цього приводу колегія погоджується з доводами представника ПАТ "Науково- виробниче об'єднання "Етал", згідно яких відповідач-1 такі дії не здійснював, оскільки в цьому не було потреби, так як основний боржник за кредитним договором - ТОВ "Контакт-Центр Україна" - належним чином обслуговувало кредит за рахунок власних коштів, що підтверджується заявою ТОВ"Фінансгарант" з грошовими вимогами до боржника в даній справі, з якої видно, що заборгованість за відсотками за Кредитним договором № 431-11 за період з березня по грудень 2014 року відсутня.

Вперше про необхідність здійснення платежів за Договором про встановлення солідарного обов'язку до відповідача-1 у даній справі ПАТ "Банк "Національні інвестиції" звернулося у квітні 2015 року, що підтверджено вимогою № 1142/8 від 08.04.2015 року, яка досліджена судом.

У відповідь на вимогу ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "ЕТАЛ" повідомило про неможливість сплатити відразу всю заборгованість і звернулося з пропозицією провести реструктуризацію.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про наявність у відповідача-1

"значних кредитних зобов'язань" перед ПАТ "Піреус банк МКБ" та ПАТ "Сбербанк" на дату укладання Оспорюваного договору, аналіз ним фінансового стану відповідача-1, посилання на укладання аналогічних договорів про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 іншими підприємствами, твердження в позовній заяві про направленість оспорюваного договору на створення штучної кредиторської заборгованості для отримання контролю за процедурою банкрутства є виключно припущенням позивача та спростовується фактичними обставинами справи.

При укладенні Договору про встановлення солідарного обов'язку сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Також судом встановлено, що ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПАТ "НВО "Етал" був укладений аналогічний за змістом договір про встановлення солідарного обов'язку за іншим кредитним договором № 499-07, на підставі якого ТОВ "Фінансгарант" також були заявлені кредиторські вимоги в даній справі про банкрутство. На підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 ПАТ "Банк "Національні інвестиції" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з ПАТ "НВО "Етал".

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року по справі № 912/1948/15 (що міститься в Державному реєстрі судових рішень), яке набрало законної сили згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року та Постанови Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року, була стягнута заборгованість за кредитним договором № 499-07 з ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал".

Під час розгляду справи № 912/1948/15 судами апеляційної та касаційної інстанцій було перевірено обставини укладання договору про встановлення солідарного обов'язку та його відповідності законодавству, та не встановлено підстав для визнання його недійсним.

Крім того, та обставина, що ПАТ "Банк "Національні інвестиції" пред'явило позов про стягнення заборгованості на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку, свідчить, що ПАТ "Банк "Національні інвестиції" бажало настання правових наслідків, передбачених таким договором, а саме сплати боржником заборгованості за кредитним договором, що спростовує твердження позивача про його фіктивність, що в свою чергу також свідчить не на користь позивача та спростовує наведені ним в позові доводи.

Згідно ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. (ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України)

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Твердження скаржника про невідповідність спірного договору поруки вимогам ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки позивачем не доведено відсутність у сторін при укладенні договору наміру на створення юридичних наслідків, обумовлених договором. Нормами діючого законодавства України не передбачено, що відсутність відображення в бухгалтерському чи податковому обліку господарських операцій, а також невиконання своєчасно зобов'язання, тягне за собою такий негативний наслідок, як визнання відповідного правочину недійсним. Посилання позивача на невідплатну основу спірного договору та відсутність прибутку для відповідача 1 від цього договору є безпідставними.

В той же час, відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані ними актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 73,74,77 Господарського процесуального кодексу України апелянт не спростував доводи оскаржуваної ухвали. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 року матеріали у справі № 912/2185/16 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 14.04.2019 року.