ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 квітня 2019 року                                                                       Справа № 913/162/19

м. Харків                                                                                 Провадження № 3/913/162/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Секірського А.В., розглянувши матеріали позовної заяви

Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до 1.Рубіжанської міської ради Луганської області, м. Рубіжне Луганської області

2.Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області, м. Рубіжне Луганської області

3.Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКФ Прайд", м. Рубіжне Луганської області

про визнання рішення незаконним, визнання договору недійсним та повернення земельної ділянки

в с т а н о в и в:

Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, в якій просить:

- визнати незаконним рішення Рубіжанської міської ради від 17.07.2018 № 57/6 "Про надання згоди управлінню освіти Рубіжанської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту з ТОВ "ПКФ Прайд";

- визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, укладений 01.10.2018 між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю "ПКФ Прайд", зареєстрований 01.10.2018 № 125;

- зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПКФ Прайд" повернути Управлінню освіти Рубіжанської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,0030 га, вартістю 7 830 грн. 25 коп., розташовану у Луганській області, м. Рубіжне, вул. Будівельників, 28.

На обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що під час вивчення Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою інформації щодо стану законності у сфері земельних відносин та містобудування встановлено, що відповідно до рішення Рубіжанської міської ради від 17.07.2018 № 57/6 "Про надання згоди управлінню освіти Рубіжанської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту з ТОВ "ПКФ Прайд" надано згоду Управлінню освіти Рубіжанської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ "ПКФ Прайд" на частину земельної ділянки, що належить ІІ відповідачу на праві постійного користування, орієнтовною площею 0,0030 га, розташовану за адресою: м. Рубіжне, вул. Будівельників, 28, для розміщення та експлуатації стаціонарної тимчасової споруди – склад палива терміном на 5 років з можливим подальшим продовженням.

На виконання вказаного рішення 01.10.2018 між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради та ТОВ "ПКФ Прайд" укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення та експлуатації тимчасової споруди – модульної котельні на твердому паливі та складу палива.

Прокурор вважає, що рішення Рубіжанської міської ради від 17.07.2018 № 57/6 "Про надання згоди управлінню освіти Рубіжанської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту з ТОВ "ПКФ Прайд" прийняте з порушенням вимог ст. 99 Земельного кодексу України, тому договір від 01.10.2018 про встановлення особистого строкового сервітуту (земельний сервітут), укладений між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради та ТОВ "ПКФ Прайд", підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка загальною площею 0,0030 га, розташована за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Будівельників, 28, підлягає поверненню Управлінню освіти Рубіжанської міської ради.

Крім того, прокурор наголошує на тому, що оскільки органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, не вжито заходів щодо захисту інтересів держави, прокурор вбачає правові підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави для захисту порушеного права.

Згідно ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Зі змісту ч. 3 ст. 53 ГПК України вбачається, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 цієї ж статті).

У пункті 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України "Про прокуратуру".

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Приписами ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" врегульовано, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов’язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб’єкта владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб’єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб’єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:

1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб’єктів, у порядку, визначеному законом;

2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб’єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб’єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність захисту" може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з’ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб’єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб’єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб’єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб’єктом звернення до суду і замінювати належного суб’єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 07.12.2018 № 924/1256/17.

Звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави прокурор вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Луганській області неналежним чином здійснює захист державних інтересів, що полягає у не зверненні з відповідним позовом до суду.

В той же час, прокурором у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає неможливість позивача звернутися з відповідним позовом про визнання незаконним рішення Рубіжанської міської ради від 17.07.2018 № 57/6, про визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту від 01.10.2018 та про зобов’язання ТОВ "ПКФ Прайд" повернути Управлінню освіти Рубіжанської міської ради земельну ділянку, оскільки позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернулась Сєвєродонецька місцева прокуратура, має підстави і можливість самостійно захищати свої права і прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту самим позивачем. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати відповідні докази відповідно до вимог ст.ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України (зокрема, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов’язків тощо).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Менчинська проти Росії", пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мартіні проти Франції").

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб’єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб’єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб’єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури, що Головне управління Держгеокадастру у Луганській області неналежним чином здійснює захист своїх прав є безпідставним.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" у випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, яка кореспондується у п. 1 ч. 5 ст. 174 діючого ГПК України.

Судом встановлено, що позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, а основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України – Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно п. 3 ч. 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

В той же час, предметом позову є визнання незаконним рішення Рубіжанської міської ради від 17.07.2018 № 57/6 "Про надання згоди управлінню освіти Рубіжанської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту з ТОВ "ПКФ Прайд", визнання недійсним договору від 01.10.2018 про встановлення особистого строкового сервітуту (земельний сервітут), укладеного між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради та ТОВ "ПКФ Прайд", та повернення земельної ділянки Управлінню освіти Рубіжанської міської ради, а отже спірні правовідносини стосуються питання встановлення строкового особистого сервітуту на земельну ділянку комунальної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Вказане повністю узгоджується з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно частини 4-5 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї етапі, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статі, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Рубіжанська міська рада, а Головне управління Держгеокадастру у Луганській області не наділене зазначеними повноваженнями.

У відповідності до пунктів 1 та 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або особою, посадове становище якої не вказано; відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви і доданих до неї документів на підставі пунктів 1, 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, оскільки прокурор, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, а також у зв’язку з тим, що прокурором неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1.Повернути керівнику Сєвєродонецької місцевої прокуратури позовну заяву від 29.03.2019 № 2744вих-19 і додані до неї документи.

Додаток: (тільки заявнику) – позовна заява від 29.03.2019 № 2744вих-19 на "9" аркушах з додатками на "46" аркушах, у тому числі: платіжне доручення від 26.03.2019 № 338 про сплату судового збору в сумі 5 763 грн. 00 коп., всього на "55" аркушах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 08.04.2019 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя                                                                                 А.В. Секірський