ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Дніпро Справа № 904/5620/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Воронько В.Д.), ухвалене у м. Дніпро 25.07.2017р. (дата складання повного тексту рішення - 26.07.2017) у справі № 904/5620/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

про стягнення 1955321грн.67 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" про стягнення 1 864 370,92 грн. боргу за поставлений товар, 32913,79 грн пені, 47868,34 грн інфляційних нарахувань, 10168,62 грн 3% річних, нарахованих з посиланням на належне виконання відповідачем умов договору № 2007/ПС/1, укладеного між позивачем та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" 20.07.2015р.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі № 904/5620/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь" задоволено повністю, з Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" на користь позивача стягнуто 1 864 370 грн. 92 коп. основного боргу, 47 868 грн. 34 коп. інфляційних нарахувань, 10 168 грн. 62 коп. трьох процентів річних та 32 913 грн. 79 коп. пені.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Міністерство економічного розвитку і торгівлі України з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі № 904/5620/17; залучити Міністерство економічного розвитку і торгівлі України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі № 904/5620/17 та направити справу для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує наступне:

- судом порушено принцип рівності учасників судового процесу, оскільки Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, яке є органом управління Державним підприємством "Дніпровський електровозобудівний завод" не брало участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції;

- внаслідок незалучення судом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до участі у справі, останнє було позбавлено права на подання доказів у справі, а тому рішення суду не може вважатися законним та обгрунтованим.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019р. у складі: головуючий суддя - Кузнецова І.Л., судді - Кощеєв І.М., Подобєд І.М. поновлено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України строк на апеляційне оскарження; відкрито провадження за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі № 904/5620/17; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.02.2019 на 11 год.30хв.

В судовому засіданні 28.02.2019р. оголошено по справі перерву до 21.03.2019р. о 12:00 год.

На підставі розпорядження від 04.03.2019р. № 106/19 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку із невірно визначеною спеціалізацією та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Чередко А.Є., судді - Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2019р. у складі: головуючий суддя - Чередко А.Є., судді - Коваль Л.А., Пархоменко Н.В. прийнято апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі № 904/5620/17 до свого провадження, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.03.19р. о 15:00.

21.03.2019р. до апеляційного суду надійшло клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019р. в задоволенні клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відмовлено.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 02.04.19р. о 16:00 год.

З підстав відмови апеляційним судом у задоволенні клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача апелянтом подано заяву про відвід судді Чередка А.Є. від розгляду даної справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2019р. визнано необгрунтованою заяву Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відвід судді Чередка А.Є. від розгляду даної справи, передано заяву Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відвід судді Чередка А.Є. від розгляду даної справи на вирішення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2019р. о 15:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2019р. у складі судді Верхогляд Т.А. в задоволенні заяви Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відвід головуючого судді Чередка А.Є. від розгляду справи № 904/5620/17 - відмовлено.

Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, також подано 02.04.2019р. апеляційному суду письмові пояснення по справі, згідно з якими апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, а судом першої інстанції не застосовано позовної давності до вимог позивача та безпідставно стягнуто з відповідача 1 955 321,67грн.

Зазначає апелянт і про те, що умовами договору не передбачено сплати відповідачем пені за несвоєчасне проведення розрахунків, а така умова з'явилася лише у додатковій угоді до договору від 09.02.2017р., проте позивачем було здійснено нарахування пені з порушенням порядку, встановленого цією додатковою угодою, що не було перевірено належним чином судом першої інстанції. Помилково було застосовано судом до спірних відносин щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат і норми ст. 1214 ЦК України, що призвело до безпідставного стягнення з відповідача, нарахованих позивачем відповідних річних та інфляційних за користування коштами, яке відповідач не здійснював.

У судовому засіданні представник апелянта доводи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях, підтримав у повному обсягу.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України безпідставною, посилаючись при цьому на порушення відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого позивачем товару, що є підставою для стягнення з відповідача боргу, передбачених договором штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та просив апеляційну скарги задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 20.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (далі - позивач, продавець) та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (правонаступником якого є відповідач, далі - покупець) було укладено договір № 2007/ПС/1 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язався поставити покупцю товар на його замовлення - згідно специфікацій, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товару зазначається сторонами в специфікаціях; обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реальної потреби покупця (п.п. 1.2, 1.3 договору).

В подальшому додатковою угодою № 1 від 07.07.2016 сторони дійшли згоди щодо зміни редакції пунктів 3.1, 4.1, 10.1 договору та доповнення його тексту пунктом 7.5.

Так, у пункті 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.07.2016) визначено, що ціна цього договору орієнтовно становить 24000000,00 грн, у тому числі ПДВ - 4000000,00 грн.

Ціна за одиницю товару вказана в специфікації на умовах СРТ Інкотермс - доставка товару на склад покупця (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.07.2016), розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті на підставі виставленого продавцем рахунку за кожну партію товару шляхом банківського переказу у формі 100% оплати, протягом 30 робочих днів з моменту отримання товару.

За умовами п. 4.2 договору до рахунку додається накладна та інше.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що форма розрахунків за домовленістю сторін може бути інша, що не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з п. 7.5 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.07.2016) у разі порушення термінів оплати товару більше ніж на 30 робочих днів, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості вчасно отриманого та неоплаченого товару. В будь-якому разі загальна сума штрафних санкцій не може перевищувати 1% від загальної суми вчасно поставленого та оплаченого товару. Сторони дійшли згоди, що інші штрафні санкції, неустойки та будь-які інші стягнення за порушення договірних зобов'язань обмежені виключно умовами цього договору.

У відповідності до п. 10.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.07.2016) цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині виконання розпочатих зобов'язань - до повного їх виконання.

Враховуючи, що у відповідності до нової редакції Статуту Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (скорочена назва - ДП "НВК "Електровозобудування" перейменоване у Державне підприємство "Дніпропетровський електровозобудівний завод" (скорочена назва - ДП "ДЕВЗ"), який є правонаступником у повному обсязі всіх прав та обов'язків, сторони 09.02.2017 уклали до договору додаткову угоду № 2, якою в преамбулі та в тексті цього договору змінили назву покупця на ДП "ДЕВЗ".

Також, 09.02.2017р. сторонами укладено додаткову угоду № 3, якою було викладено пункт 7.5. договору у наступній редакції:

«У разі порушення термінів оплати товару більше ніж на 30 робочих днів, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості вчасно отриманого та неоплаченого товару».

Між продавцем та покупцем було укладено специфікації №№ 20-23, якими сторони узгодили найменування, кількість та ціну товару. Загальна вартість товару згідно специфікацій складає 1986910,94 грн., у тому числі:

- за специфікацією № 20 - 646904,63 грн (а.с. 18, т.1);

- за специфікацією № 21 - 428364,44 грн (а.с. 29, т. 1);

- за специфікацією № 22 - 452935,95 грн (а.с. 34, т. 1);

- за специфікацією № 23 - 458705,92 грн (а.с.39, т.1).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, передбачений специфікаціями до договору, на загальну суму 1 986 910,91 грн., про що свідчать:

- видаткова накладна № РНК-0812/4 від 08.12.2016 на суму 426746,26 грн, товарно-транспортна накладна № РНК-0812/4 від 08.12.2016, довіреність відповідача № 1311 від 08.12.2016 на ім'я Пистунова О.А. (а.с. 19, 21-23);

- видаткова накладна № РНК-1312/2 від 13.12.2016 на суму 220158,37 грн, товарно-транспортна накладна № 1312/2 від 13.12.2016, довіреність відповідача № 1311 від 08.12.2016 на ім'я Пистунова О.А. (а.с. 24, 26-28);

- видаткова накладна № РНК-2012/4 від 20.12.2016 на суму 428364,44 грн, товарно-транспортна накладна № РНК-2012/4 від 20.12.2016, довіреність відповідача № 1512 від 20.12.2016 на ім'я Пистунова О.А. (а.с. 30, 32-33);

- видаткова накладна № РНК-2712/3 від 27.12.2016 на суму 452935,92 грн, товарно-транспортна накладна № РНК-2712/3 від 27.12.2016, довіреність відповідача №1 391 від 27.12.2016 на ім'я Пистунова О.А. (а.с. 35, 37-38);

- видаткова накладна № РНК-1901/1 від 19.01.2017 на суму 458705,92 грн, товарно-транспортна накладна № РНК-1901/1 від 19.01.2017, довіреність відповідача № 1427 від 18.01.2017 на ім'я Пистунова О.А. (а.с. 40, 42-43).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що визначений специфікаціями до договору товар було передано позивачем та прийнято уповноваженим представником відповідача без заперечень та зауважень, що також не оспорюється сторонами.

Позивачем на оплату поставленого товару було виставлено відповідачу рахунки-фактури № СФ-0007026 від 08.12.2016 на суму 426746,26 грн (а.с.20), № СФ-0007078 від 13.12.2016 на суму 220158,37 грн (а.с. 25), № СФ-0007170 від 20.12.2016 на суму 428364,44 грн (а.с. 31), № СФ-0007233 від 26.12.2016 на суму 452935,92 грн (а.с. 36), № СФ-000000149 від 19.01.2017 на суму 458705,92 грн (а.с. 41).

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем та апелянтом, відповідач свої зобов'язання за договором виконав лише частково, сплативши позивачу 02.02.2017 - 22540,00 грн та 09.02.2017 - 100000,00 грн в рахунок оплати вартості товару за видатковою накладною № РНК-0812/4 від 08.12.2016. В порушення своїх зобов'язань за договором решту оплати вартості поставленого товару відповідач не здійснив, у зв'язку з чим сума заборгованості останнього перед позивачем за договором становить 1 864 370,92 грн.

Вказаний вище розмір заборгованості також підтверджується і підписаним сторонами актами звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.2017 та 24.05.2017, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 44, 86).

З підстав того, що відповідачем не було виконано своїх зобов'язань з оплати поставленого товару, позивачем у травні 2017р. у господарському суді було пред'явлено позов про стягнення з відповідача суми заборгованості за поставлений товар та нарахованих на суму боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд виходив з доведення позивачем не виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті поставленого товару та обгрунтованості вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, пені, 3% річних та інфляційних втрат, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, виходячи зі змісту договору № 2007/ПС/1 від 20.07.2015р., даний договір є договором з постачання товару.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу.

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно вказано судом першої інстанції, з огляду на вищенаведені положення чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, відповідач повинен був оплатити вартість отриманого ним товару за видатковою накладною № РНК-0812/4 від 08.12.2016 - у строк до 20.01.2017; за видатковою накладною № РНК-1312/2 від 13.12.2016 - у строк до 25.01.2017; за видатковою накладною № РНК-2012/4 від 20.12.2016 - у строк до 01.02.2017; за видатковою накладною № РНК-2712/3 від 27.12.2016 - у строк до 08.02.2017; за видатковою накладною № РНК-1901/1 від 19.01.2017 - у строк до 01.03.2017 (включно).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні за змістом норми містяться і у ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 1 986 910,91 грн підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований. Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати отриманого ним товару, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 1 864 370,92 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач за порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару нарахував та заявив до стягнення з нього пеню в сумі 32 913,79 грн за загальний період з 03.03.2017 по 13.04.2017, 3% річних у сумі 10 168,62 грн за загальний період з 21.01.2017 по 13.04.2017 та втрати від інфляційних процесів у сумі 47 868,34 грн за загальний період з лютого по березень 2017 року.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами пункту 7.5 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.07.2016р. та додаткової угоди № 3 від 09.02.2017) у разі порушення термінів оплати товару більше ніж на 30 робочих днів, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості вчасно отриманого та неоплаченого товару.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця

Таким чином, здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідає фактичним обставинам справи, умовам договору, з урахуванням додаткових угод, та нормам чинного законодавства України, а відповідні заперечення апелянта є безпідставними.

Відхиляються апеляційним судом і доводи апелянта щодо не застосування судом першої інстанції позовної давності до вимог позивача, оскільки позов пред'явлено позивачем у господарському суді у травні 2017р., а заборгованість відповідача за поставлений товар виникла у період січень-лютий 2017р., нарахування пені здійснювалося лише за період з 03.03.2017 по 13.04.2017, 3% річних за загальний період з 21.01.2017 по 13.04.2017 та інфляційних втрат за період з лютого по березень 2017 року.

Не передбачає чинне законодавство України, у даному випадку, і обов'язкового досудового врегулювання спору, а виходячи з приписів ст.ст. 2, 4 ГПК України в позивача були відсутні будь-які перешкоди для звернення з даним позовом до господарського суду.

Також, згідно з оскаржуваним рішенням, підставою для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка вірно застосована місцевим господарським судом до спірних правовідносин, а доводи апелянта щодо безпідставного застосування судом до спірних відносин ст. 1214 ЦК України спрстовуються змістом судового рішення.

За наведених обставин позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 1 864 370,92 грн. основного боргу за поставлений товар, інфляційних нарахувань у сумі 47 868,34 грн., 3% річних у сумі 10 168,62 грн. та пені у сумі 32 913,79 грн. є обгрунтованими, правомірними та вірно задоволені місцевим господарським судом.

Не є підставою для скасування оскаржуваного рішення і доводи апелянта щодо не залучення судом першої інстанції Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки порядок залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору встановлений ст. 50 ГПК України та учасниками справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, не був дотриманий, а правові наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору встановлені ст. 51 ГПК України.

При цьому, апеляційний суд, також вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.п. 1.1., 4.1., 4.3., 4.4., 4.5. Статуту Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", останнє засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, є державним комерційним підприємством, є юридичною особою, має самостійний баланс, відокремлене майно, може набувати прав та обов'язків у встановленому законодавством порядку, діє на принципах господарської самостійності та несе відповідальність за її наслідки, тобто у відповідності до ст.ст. 62, 63, 65, 66, 74, 75 ГК України, ст.ст. 80, 92, 96 ЦК України, ст.ст. 42, 44, 46 ГПК України, відповідач наділений власною господарською компетенцією, користується усім обсягом цивільної та процесуальної дієздатності, а тому розгляд справи про стягнення з відповідача заборгованості за господарським договором без залучення до участі у справі його органу управління не суперечить чинному законодавству та не є підставою для скасування відповідного судового рішення.

В той-же час, виходячи з вищенаведеного та обставин даної справи, зокрема порушення господарським судом справи про банкрутство Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" з підстав невиконання судового рішення, постановленого у даній справі, приписів ст. 254 ГПК України, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення стосується прав та інтересів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, а тому останнє має право на його апеляційне оскарження.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 25.07.2017р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 43 994,75грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017р. у справі № 904/5620/17 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017р. у справі № 904/5620/17 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 15.04.2019 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко