номер провадження справи 32/66/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 Справа № 908/1264/18

м.Запоріжжя

За позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (4003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" (69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Благовіщенська/Академіка Амосова, 4/40)

про стягнення суми 52769,53 грн. та зобов'язання поставити товар

Колегія суддів у складі: Головуючого судді Колодій Н.А.

Суддя Боєва О.С.,

Суддя Проскуряков К.В.

При секретарі: Лола Н.О.

За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.07.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" про стягнення суми 26838,31 грн. пені, суми 25931,22 грн. штрафу та зобов'язання поставити товар.

Ухвалою суду від 09.07.2018 відкрито загальне провадження у справі № 908/1264/18.

Ухвалою суду 11.10.2018 справу № 908/1264/18 передано на колегіальний розгляд.

Витягом з протоколу автоматичного визначання складу колегії суддів від 16.10.2018, справу № 908/1264/18 передано на колегіальний розгляд у складі: головуючий суддя - Колодій Н.А., судді: Федорова О.В., Ярешко О.А. Ухвалою суду від 22.10.2018 колегією суддів справу прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 21.11.2018.

21.11.2018, у зв'язку із перебування судді Федорової О.В. на лікарняному, відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018, справу № 908/1264/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Колодій Н.А., судді: Проскуряков К.В., Ярешко О.В.

12.12.2018, у зв'язку із перебуванням судді Ярешко О.В. на лікарняному, відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2018, справу № 908/1264/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Колодій Н.А., судді: Боєва О.С., Проскуряков К.В.

Ухвалою суду від 17.12.2018 колегією суддів справу прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 17.01.2019. Ухвалою суд від 17.01.2019 відкладено підготовче засідання на 13.02.2019. Ухвалою суду від 13.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження, підготовче провадження закрито, судове засідання призначено на 18.03.2019.

У судове засідання 18.03.2019 представники сторін не з'явились. 15.03.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Позивач на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини. 11.02.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 27/1112 від 11.09.2012, за яким відповідач зобов'язався поставляти товар, а позивач його оплачувати. Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що додатки до договору оформлюються на кожну партію товару, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін. Так, 05.03.2018 сторонами укладено додаток № 24 до договору поставки на суму 531000 грн. Пунктом 5 додатку № 24 сторони визначили, що товар поставляється не пізніше 14 календарних днів з дати здійснення покупцем оплати в розмірі 50% вартості товару. Зазначені умови поставки та оплати також викладені в листі відповідача № 108 від 05.03.2018. На виконання умов цього додатку позивач здійснив 50% оплати товару в розмірі 265000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2657 від 23.03.2018. Враховуючи здійснення оплати, відповідач повинен був поставити товар до 06.04.2018 включно. Натомість, відповідачем здійснено часткову поставку товару та з порушенням її строків. Стосовно укладання додатку № 24 від 05.03.2018 позивач зазначив, що у березні 2018 позивач поштою направив підписаний з його боку додаток № 24 у двох примірниках, для підписання їх відповідачем та повернення одного примірника позивачу. Проте, позивач так і не отримав свого примірника, відповідач лише по електронній пошті направив позивачу відсканований додаток № 24 від 05.03.2018, який підписано обома сторонами. Позивач вважає, що відповідачем неналежно виконано умови додатку № 24 від 05.03.2018, а отже є підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за порушення строків поставки та зобов'язати відповідача поставити недопоставлений товар.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши про наступне. Додаток № 24 від 05.03.2018 до договору поставки 27/1112 від 11.09.2012 між сторонами не укладався, порядок оплати, умови та строк поставки товару сторонами не погоджувалися, а отже порушення зобов'язань з боку відповідача немає. Що стосується поставки товару на 259884 грн., то вона була здійснена на підставі виставленого відповідачем рахунку № 72 від 05.03.2018 на загальну суму 531000 грн. По виставленому рахунку позивач здійснив часткову оплату, на яку і було передано товар. У зв'язку з викладеним, просить в позові відмовити.

У судовому засіданні 18.03.2019 після закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами, судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 263 ГК України визначено, що господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 265 ГПК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. 265 ГК України договір поставки укладається в письмовій формі. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною ж 1 ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2019 між ПАТ "Сумихімпром" (покупець, позивач у справі) та ТОВ "Авангард-Інвест" (постачальник, відповідач) був укладений договір поставки № 27/1112, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити на умовах даного договору товар, згідно додатків, що є невід'ємними частинами договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору додатки до договору оформлюються на кожну партію товару, підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін та є невід'ємними частинами договору.

В додатках до договору зазначаються: найменування товару, номенклатура, асортимент; кількість товару; вимоги щодо якості товару; ціна за одиницю товару; вартість партії товару; умови постачання товару; строк постачання партії товару; місце постачання партії товару; умови та строки оплати; інші умови в разі необхідності.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що поставка товару (партії) здійснюється постачальником згідно заявки покупця.

Для узгодження кількості та ціни товару (партії товару), що підлягає поставці за цим договором, покупець в строк до 28 числа календарного місяця, що передує календарному місяцю, в якому ним очікується постачання товару (партії товару), направляє постачальнику належним чином оформлені письмові замовлення. Замовлення направляються постачальнику поштою, а також додатково факсимільним зв'язком. Отримавши замовлення покупця постачальник розглядає його та готує додаток до договору на поставку товару підписує його та направляє для узгодження і підписання. У разі непогодження сторонами додатку до договору на поставку товару, договір в частині поставки товару, передбаченого таким непогодженим додатком до договору, вважається таким, що не відбувся.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші прочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 207 ЦК України визначені вимоги до письмової форми правочину. Так, із змісту ч. 1, ч. 2 даної норми слідує, що Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до 2 частини цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В даному випадку сторонами були встановлені чіткі умови щодо поставки товару, а саме згідно заявки покупця з подальшим оформленням додаткової угоди, яка підписується та скріплюється печатками обох сторін. Оформлена належним чином додаткова угода створює для сторін певні обов'язки, в тому числі обов'язок продавця поставити товар у встановлений строк, а у покупця отримати та оплатити його. У разі порушення однією із сторін свого зобов'язання інша сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Тобто, відповідно до умов договору поставки № 27/1112 від 11.019.2012, укладання додаткової угоди на поставку товару є обов'язковим для сторін.

Разом з тим, на підтвердження своїх доводів, позивачем до позовної заяви додано копію листа № 108 від 05.03.2018 з пропозицією відповідача поставити товар та копію додаткової угоди № 24 від 05.03.2018 до договору поставки № 27/1112 від 11.09.2014.

При цьому позивач зазначив, що у нього відсутній оригінал додаткової угоди № 24 від 05.03.2018, оскільки дана додаткова угода в двох екземплярах була направлена відповідачу для підписання, однак не повернута відповідачем. В той же час, підписана з боку ТОВ "Авангард-Інвест" додаткова угода була ним направлена на електрону адресу позивача. В якості доказів зазначеного, позивачем надано скриншоти з комп'ютера свої електронної пошти.

Відповідач, в свою чергу, зазначив, що на його поштову адресу додаткові угоди не надходили. Електронна пошта з якої отримано позивачем документи не є офіційною електронною адресою ТОВ "Авангард-Інвест", електронна адреса відповідача прив'язана до домену відповідача а-i.com.ua, за яким сплачується хостинг, і вона зазначена на фірмовому бланку та відома позивачу.

З наданих позивачем доказів вбачається, що документи, які надходили на електронну скриньку позивача не містять електронного цифрового підпису особи, яка їх відправила, а електронна адреса відправника не є офіційною електронною адресою ТОВ "Авангард-Інвест". Ідентифікувати особу, яка є відправником електронних документів є неможливим. Крім того, умовами договору поставки № 27/1112 від 11.09.2012 не передбачено листування або обмін документами засобами електронного зв'язку.

Що стосується доказів направлення додаткової угоди № 24 на адресу відповідача засобами поштового зв'язку, то на неодноразову вимогу суду позивачем не було надано будь-яких документів, які б свідчили про поштову відправку (поштову накладну, опис вкладення). Оригінал листа № 108 від 05.03.2018 також надано в копії.

Відповідно до ст. 74 ГПК України Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В процесі розгляду справи позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а наведені позивачем доводи спростовуються матеріалами справи. У зв'язку з чим, матеріалами справи не доведено, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі додаткової угоди № 24 від 05.03.2018. А отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання поставити товар на підставі додаткової угоди № 24 від 05.03.2018 відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи зі змісту зазначених статей, головною умовою для стягнення з боржника пеня та штрафу є встановлення факту порушенням боржником виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факт виникнення зобов'язань за додатковою угодою № 24 від 05.03.2019, підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення штрафу також відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та таким, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 185, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.04.2019.

Головуючий суддя Н.А.Колодій

Суддя О.С. Боєва

Суддя К.В. Проскуряков