ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/271/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

за участю представників:

від позивача - не з'явились

від відповідача - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за правилами загального позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІМЕКСІМ ТРЕЙД" (29001, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Володимирська, буд. 71) до відповідача Фірми „Давос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 23 „А", кв. 9) про повернення товару.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» (далі - ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до фірми «Давос» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Давос»), в якому просило суд зобов'язати відповідача повернути 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., переданого на зберігання відповідно до складської квитанції на зерно № 18 від 14.12.2016р. до договору поставки від 14.12.2016р. № ККЯ 14/12-16-01Д, а у випадку неможливості його фактичного повернення відшкодувати збитки в розмірі 1 154 109,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на відмову відповідача від повернення спірного майна, яке належить позивачу та перебуває у ТОВ «Давос» на зберіганні відповідно до складської квитанції № 18 від 14.12.2016р., незважаючи на пред'явлення позивачем відповідної вимоги із цього приводу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.05.2018р. по справі № 916/271/18 у задоволенні позову ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. рішення господарського суду Одеської області від 03.05.2018р. по справі № 916/271/18 було залишене без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018р. вищезазначені судові рішення були скасовані, а дану справу було передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

За результатами проведеного повторного автоматичного розподілу, дану справу в порядку ст. 32 ГПК України було передано на розгляд судді Літвінову С.В.

Під час нового розгляду справи позивач, посилаючись на той факт, що первісно заявлені позовні вимоги були викладені альтернативно, подав заяву про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої просив суд зобов'язати ТОВ «Давос» повернути 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., переданого на зберігання відповідно до складської квитанції на зерно № 18 від 14.12.2016р. Вказані уточнені позовні вимоги були прийняті до розгляду господарським судом.

Відповідач під час нового розгляду справи повністю заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. ТОВ «Давос» наголошує на тому, що спірне майно було передане в розпорядження позивача відповідно до видаткової накладної, а складська квитанція № 18 від 14.12.2016р., виходячи із умов договору поставки від 14.12.2016р. № ККЯ 14/12-16-01Д, є лише одним із документів, який мав бути складений сторонами за фактом передачі товару у власність позивача. У зв'язку з викладеним, відповідач вважає, що ним повністю виконані зобов'язання за договором поставки від 14.12.2016р. № ККЯ 14/12-16-01Д, в той час як правовідносини щодо зберігання товару між сторонами не виникли.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2019р. було закрито підготовче провадження по справі № 916/271/18 та призначено її до судового розгляду по суті.

За результатами проведення судового засідання від 06.03.2019р., в якому було розпочато розгляд справи по суті та в яке не з'явився представник позивача, судом було оголошено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 03.04.2019р., із повідомленням ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» про час та місце проведення судового засідання.

02.04.2019р. від представника ТОВ «Давос» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване неможливістю прибуття в судове засідання представника відповідача - адвоката Носенка І.П. через його зайнятість в іншому судовому процесі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв'язку із першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

У п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За результатами розгляду клопотання ТОВ «Давос» про відкладення розгляду справи суд зауважує, що представник відповідача не з'являвся до судового засідання, призначеного на 13.02.2019р., у зв'язку з чим, вказана неявка представника ТОВ «Давос» в судове засідання не є першою. Крім того, того, розгляд справи по суті було розпочато в судовому засіданні, що відбулось 06.03.2019р., у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 195 ГПК України строк розгляду даної справи по суті закінчується 05.03.2019р., що унеможливлює подальше відкладення судового розгляду. Більш того, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду відповідач мав можливість забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

В сукупності вищевикладені обставини свідчать про необґрунтованість заявленого ТОВ «Давос» клопотання про відкладення судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.12.2016р. між ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» (покупець) і ТОВ «Давос» (постачальник) укладено договір поставки № ККЯ 14/12-16-01Д, за умовами якого постачальник зобов'язався передати (поставити) в обумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього передбачену договором грошову суму; товар поставляється на умовах ЕХW - Франко-склад (у редакції Інкотермс 2010) за адресою: зерновий комплекс Фірми «Давос» на території портопункту Кілія, Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4 (зерновий склад).

За змістом пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р.постачальник зобов'язаний поставити покупцю товар у кількості, що у заліковій вазі становить 281,490 тонн (+/-10% за вибором покупця). Якість поставленого товару має відповідача визначеним у договорі показникам і ДСТУ. Товар поставляється насипом. Остаточні вага та якість продукції визначаються згідно зі складськими квитанціями, виданими зерновим складом.

Згідно з пунктом 3.1 договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. його ціна за 1 тонну становить 4 100 грн, у тому числі ПДВ у сумі 683, 34 грн.

Пунктами 4.1.1., 4.2.1. договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. визначено, що постачальник зобов'язується поставити та передати товар перевізнику покупця, відповідно до умов цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар в розмірі, в порядку та у строки, встановлені цим договором.

У пунктах 5.1, 5.2, 5.3 договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. передбачено, що товар постачається у повному обсязі у термін до 31.03.2017 включно. Обов'язок постачальника щодо поставки товару вважається виконаним із моменту оформлення складської квитанції зернового складу на ім'я покупця. Датою поставки є дата оформлення зазначеної складської квитанції зернового складу. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару.

Поставка товару підтверджується такими документами: а) видатковою накладною, виписаною за довіреністю покупця, і підписами представника покупця про отримання товару; б) складською квитанцією зернового складу, зареєстрованою у ДП «Держреєстри України» та оформленою на ім'я покупця; в) податковою накладною, заповненою та зареєстрованою відповідно до чинного законодавства України; г) рахунком-фактурою постачальника з точним зазначенням кількості, ціни продукції з ПДВ, усього до сплати (пункт 5.4 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. оплата проводиться шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів із дати отримання рахунка-фактури на оплату товару від постачальника.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пункт 11.2 договору).

На виконання умов укладеного договору відповідач поставив позивачеві товар - 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., вартістю 1 154 109,00 грн, про що свідчать складська квитанція на зерно від 14.12.2016р № 18, видаткова накладна від 14.12.2016 № РН-0000069, податкова накладна від 14.12.2016р. № 8, рахунок-фактура від 14.12.2016 № СФ-0000061, складені з посиланням на договір.

Як свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 350 від 14.12.2016р., позивач сплатив на користь ТОВ «Давос» грошові кошти в сумі 1 154 109,00 грн. в якості плати за придбаний на виконання умов договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. товар.

Позивач наголошує на тому, що спірний товар після оплати його вартості з боку ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» та переходу до останнього права власності на це майно був прийнятий відповідачем на зберігання, про що свідчить складська квитанція на зерно № 18 від 14.12.2016р., а також складені сторонами акти здачі-приймання послуг із зберігання зерна, підписані сторонами по справі.

08.12.2017р. ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» звернулось до ТОВ «ДАВОС» з листом Вих.№12/15, в якому просило організувати відвантаження належного позивачу ячменю 3-го класу, яке знаходиться на зберіганні у ТОВ «Давос» згідно договору №23/16 від 23.09.2016р. на автомобільний транспорт у кількості 754,016 т. з порту Кілія, підтвердити дату можливого відвантаження, норми погрузки на автотранспорт. Запланована дата подачі транспорту з 14.12.2017.

Даний лист, за твердженням позивача, залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» із позовом до суду із даним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 цього Кодексу унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на наведені норми матеріального права, господарський суд вважає доведеним факт набуття позивачем права власності на 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., вартістю 1 154 109,00 грн., який є предметом договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р., та оплати з боку ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» його вартості.

При цьому, суд зауважує, що п. 4.1.1 договору поставки № ККЯ 14/12-16-01Д від 14.12.2016р. визначено, що постачальник зобов'язується поставити та передати товар перевізнику покупця, відповідно до умов цього договору.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази передачі спірного товару відповідачем перевізнику позивача, або будь-які інші докази вивезення вказаного товару із території ТОВ «Давос».

В той же час, відповідно до складської квитанції на зерно № 18 від 14.12.2016р., яка підписана директором ТОВ «Давос» та скріплена печаткою даної юридичної особи, відповідач підтвердив прийняття ним від позивача на зберігання 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р.

За змістом частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частинами 1, 3 статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Як було встановлено судом, в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі спірного товару відповідачем перевізнику позивача, або будь-які інші докази вивезення вказаного товару із території ТОВ «Давос».

Наведене, із урахуванням факту видачі відповідачем складської квитанції на зерно № 18 від 14.12.2016р. та положень ст. 937 ЦК України, підтверджує той факт, що спірне майно було передано відповідачу саме на зберігання.

Про факт надання з боку ТОВ «Давос» на користь позивача послуг із зберігання товару - ячменю 3го класу, врожаю 2016р., свідчать наявні у матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з грудня 2016 р. по вересень 2017 р., копії податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних.

Незважаючи на відсутність у відповідних актах вказівки на те, що предметом послуг із зберігання є саме майно, прийняте за складською квитанцією № 18 від 14.12.2016р., суд зауважує, що відповідачем не підтверджено надання позивачу послуг із зберігання відповідного майна за іншими договорами.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію, висловлену в п. 5.6 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018р. по даній справі, із приводу форми договору зберігання у спірних правовідносинах з огляду на приписи ст. 937 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

При цьому, суд зауважує, що складська квитанція № 18 від 14.12.2016р. містить дефект щодо визначення строку зберігання майна, у зв'язку з чим, встановити кінцевий строк такого зберігання неможливо. Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 938 ЦК України відповідач зобов'язаний спірне майно до отримання вимоги про його повернення від ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД».

08.12.2017р. ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» звернулось до ТОВ «ДАВОС» з листом Вих.№12/15, в якому просило організувати відвантаження належного позивачу ячменю 3-го класу, яке знаходиться на зберіганні у ТОВ «Давос» на автомобільний транспорт у кількості 754,016 т. з порту Кілія, в тому числі і ячменю, який є предметом спору по даній справі. Відповідачем отримано вказану вимогу 11.12.2017р., про що свідчить наявна у матеріалах справи експрес-накладна.

Незважаючи на відсутність посилань у вищевказаному листі від 08.12.2017 р.№12/15 на складську квитанцію №18 від 14.12.2016р., суд зазначає наступне.

Так, матеріали справи містять заяву позивача про об'єднання справ № 916/270/18 та № 916/271/18 в одне провадження, оскільки в іншому провадженні (справа № 916/270/18) розглядались позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути майно - ячмінь 3го класу, врожаю 2016 року, загальною вагою 472 тони, прийнятий на зберігання за складською квитанцією № 19 від 16.12.2016р., придбаний за договором поставки від 15.12.2016 №ККЯ 15/12-16-01Д.

Сукупна вага ячменю, який є предметом спору по двом вказаним господарським справам, складає 753,49 т. (281,49т + 472 т), що відповідає загальній вазі ячменю, зазначеного в листі позивача від 08.12.2017р. за вих. № 12/15, у зв'язку з чим, суд оцінює вказаний лист як вимогу про дострокове повернення майна, прийнятого на зберігання за складською квитанцією № 18 від 14.12.2016р.

Відповідно до частини 1 статті 949 цього Кодексу зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 Цивільного кодексу України).

Проте, в порушення наведених норм закону, ТОВ «Давос» не здійснило повернення спірного майна позивачу, в результаті чого, відповідний обов'язок відповідача як зберігача на теперішній час є невиконаним, а право позивача на отримання товару, переданого на зберігання, відповідно - порушеним.

Інші заперечення відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд за результатами вирішення даного спору, та того факту, що спірне майно було прийнято ТОВ «Давос» саме на зберігання. Так само, відповідачем не доведено суду факту передання спірного майна для вивезення перевізнику на користь позивача або фактичного передання спірного товару позивачу у будь-який інший спосіб.

Таким чином, із метою захисту прав позивача у визначений ним спосіб, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі позову ТОВ «ВІМЕКСІМ ТРЕЙД» про зобов'язання ТОВ «Давос» повернути позивачу 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., переданого на зберігання відповідно до складської квитанції на зерно № 18 від 14.12.2016р.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та про наявність правових підстав для його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за пред'явлення даного позову, а також за подання апеляційної та касаційної скарг, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю " ВІМЕКСІМ ТРЕЙД" до Приватного підприємства "УТЕС-ОВ" про повернення товару - задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фірму „Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 23 „А", кв. 9, код 22471496 )повернути товариству з обмеженою відповідальністю „ВІМЕКСІМ ТРЕЙД" (29001, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Володимирська, буд. 71, код 40535483) 281,49 т ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016р., переданого на зберігання відповідно до складської квитанції на зерно №18 від 14.12.2016р..

3. Стягнути з Фірми „Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 23 „А", кв. 9, код 22471496 ) на користь товариству з обмеженою відповідальністю „ВІМЕКСІМ ТРЕЙД" (29001, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Володимирська, буд. 71, код 40535483) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 17311 (сімнадцять тисяч триста одинадцять) грн. 64 коп. судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 25 764,95 грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот шістдесят чотири грн. 95 коп.) та судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в сумі 34 353,27 грн. (тридцять чотири тисячі триста п'ятдесят три грн. 27 коп.).

Накази видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 15 квітня 2019 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов