ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

"04" квітня 2019 р. Cправа № 902/802/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Супруна Миколи Івановича, м.Вінниця

до Комунального підприємства "Гніваньводопостач", м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області

про стягнення 150086,98 грн заборгованості згідно договору про надання послуг

за участю позивача: Супрун Миколи Івановича;

представник відповідача в судове засідання не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 29.11.2018 надійшов позов Фізичної особи - підприємця Супруна Миколи Івановича про стягнення з Комунального підприємства "Гніваньводопостач" 150086,98 грн заборгованості, що нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання юридичних послуг №29-05/17 від 29.05.2017.

За вказаним позовом ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі № 902/802/18 для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В подальшому, суд ухвалою від 18.02.2019 постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 04.04.2019; явку повноважених представників сторін визнав обов'язковою; зобов'язав відповідача здійснити контррозрахунок позовних вимог. Даним судовим рішенням також зобов'язано позивача до дня наступного судового засідання надати докази на підтвердження виконання робіт, про які зазначено у листі від 13.02.2019, зокрема "...ознайомлення з документами...", на підтвердження участі позивача в судових засіданнях, складання процесуальних документів з долученням їх до матеріалів господарської справи тощо.

На визначену судом дату (04.04.2019) з'явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вх.№3399 від 29.03.2019, а також додатково телефонограмою №902/802/18/321/19 від 06.03.2019.

18.03.2019 від сторін надійшла обопільно підписана заява від 15.03.2019 про затвердження мирової угоди, що укладена між фізичною особою - підприємцем Супруном Миколою Івановичем та комунальним підприємством "Гніваньводопостач". До вказаної заяви додана обопільно підписана та скріплена печатками підприємств мирова угода.

Вирішуючи подане клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до ст.192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Досліджуючи умови мирової угоди, суд повинен виходити з норм статті 13 Цивільного кодексу України, яка визначає межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Одночасно суд зважає, що під час судового засідання 04.04.2019 судом встановлено, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 18.02.2019 в частині надання суду доказів, необхідних для розгляду даної справи. Тоді як, відповідно до приписів ст.326 ГПК України, яка визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Надані в судовому засіданні усні пояснення Супруна Миколи Івановича про те, що витребувані документи неможливо подати в зв'язку з їх відсутністю у позивача, суд оцінює критично та вважає, що вимоги ухвали суду в частині надання доказів не виконані останнім без поважних причин.

Відсутність в матеріалах справи визначених судом доказів не дає можливість встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, а саме: чи мало місце виконання позивачем зобов'язань згідно умов договору про надання юридичних послуг №29-05/17 від 29.05.2017 в обсягах, визначених останнім у позовній заяві. Зазначене, в свою чергу, унеможливлює встановлення судом наявності у відповідача зустрічного зобов'язання в частині проведення розрахунків за договором.

Таким чином, у суду відсутня можливість дослідити зміст мирової угоди на предмет його відповідності положенням ст.192 ГПК України, а саме в частині наявності обов'язків Комунального підприємства "Гніваньводопостач" щодо проведення, визначених в мировій угоді платежів.

При цьому, суд враховує, що на відміну від звичайного договору, мирова угода укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін. Тобто мирова угода не є договором у цивільному/господарському-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано положеннями ГПК України, проте вона має на меті припинення спору на умовах, погоджених сторонами та затверджених судом.

Разом з цим, як вже зазначено: відсутність в матеріалах справи необхідних документів не дає можливість встановити обсяг прав та обов'язків сторін за договором про надання юридичних послуг №29-05/17 від 29.05.2017, в зв'язку з цим суд не може перевірити умови наданої на затвердження мирової угоди на предмет того, чи стосується вона прав та обов'язків сторін за даним правочином. Зазначене не дає можливість застосувати положення ст.192 ГПК України (прийняти судове рішення (ухвалу) про затвердження мирової угоди чи про відмову у її затвердженні).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.10 ст.11, п.4 ч.1 ст.226 ГПК України та залишити заяву сторін про затвердження мирової угоди без розгляду.

Разом з тим, суд зазначає, що встановлені під час судового засідання 04.04.2019 обставини щодо відсутності у позивача визначених ухвалою суду від 18.02.2019 доказів (невчинення останнім дій по їх отриманню), позбавляє суд можливості прийняття рішення, яке б відповідало п.5 ст.236 ГПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Таким чином, неподання витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, позбавляє суд можливості ухвалити рішення по суті позовних вимог.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 4 ч.1 ст.226 ГПК України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд залишає позов фізичної особи - підприємця Супруна Миколи Івановича у справі №902/802/18 без розгляду.

Принагідно суд роз'яснює, що відповідно до ч.4 ст.226 ГПК Україна, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст.226, ст.ст. 42, 185, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву сторін (вх.№ 02.1-34/2440/19 від 18.03.2019) про затвердження мирової угоди залишити без розгляду.

2. Позов Фізичної особи - підприємця Супруна Миколи Івановича у справі № 902/802/18 залишити без розгляду.

3. Ухвала суду від 04.04.2019 у справі №902/802/18 набирає законної сили негайно після її оголошення.

4. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

5. Копію ухвали надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Фізична особа - підприємець Супрун М. І., АДРЕСА_1;

3 - Комунальне підприємство "Гніваньводопостач", вул.Квітнева (Петровського), 2, м.Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область.