РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2019Справа № 910/1526/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії

«Донецька залізниця»

про стягнення 451.837,30 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

08.02.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 451.837,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до залізничних накладних відповідачем до станції призначення «Сартана» Донецької залізниці було здійснено перевезення вантажів, одержувачем якого був позивач. Відповідно до «Правил обчислення термінів доставки вантажу», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Відповідними правилами встановлено, що строки доставки вантажу є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи. У спірних залізничних накладних, за якими відповідач допустив прострочення доставки вантажу, відмітки про поважність причин прострочення термінів доставки відсутні. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовною вимогою стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 451.837,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/1526/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.02.2019 було 15.02.2019 направлено ПАТ «Українська залізниця» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 888 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням ПАТ «Українська залізниця» та Регіональній філії «Донецька залізниця» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 969 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 84400, м. Лиман, Донецька обл., вул. Привокзальна, 22.

ПАТ «Українська залізниця» ухвалу суду від 14.02.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримало 18.02.2019, а Регіональна філія «Донецька залізниця» отримала 19.02.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 888 та № 969.

11.03.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивач по станції «Сартана» розраховує штрафні санкції за перевезення за червень 2018 року. Згідно інформації про вантажну роботу по станції «Сартана» Донецької залізниці по підприємству ПАТ «МК «Азовсталь» у червні 2018 року залізницею здійснено поставку вагонів з вантажем на загальну кількість - 24817, фактично за вказаний період вивантажено - 8447 вагонів, зрив вивантаження - 16370 вагонів, 348 вагонів подано на завантаження. При порівнянні даних про використання вагонного парку виявлено, що середній час користування вагонами по договору перевезення вантажу складає 19,20 год., по факту середній час користування вагонами позивачем складає 86,82 год., через що складається втрата вантажних ресурсів. Через невиконання норм в годинах користування вагонами АТ «Укрзалізниця» не має можливості в повному обсязі використовувати ресурси для навантаження вантажу та відправки його на адресу позивача. Крім того, вагони які прибувають на адресу позивача не приймаються до вивантаження позивачем та простоюють на під'їзних коліях заводу з невідомих причин. Вважає, що у відповідача відсутній умисел та вина невиконання зобов'язань перед позивачем.

11.03.2019 від відповідача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить застосувати позовну давність вказуючи на те, що позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав, зазначених у позовній заяві, строк на пред'явлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення. Обставини несвоєчасної доставки вантажу були виявлені та зафіксовані календарними штемпелями у спірних залізничних накладних по станції прибуття «Сартана». Строк для заявлення позовних вимог до перевізника згідно спірних накладних сплив відповідно 25.12.2018, 26.12.2018, 27.12.2018 та 28.12.2018.

Також, 11.03.2019 від відповідача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від суми позову - 22.591,86 грн вказуючи на те, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з причин незалежних від перевізника, оскільки єдиним залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниця між ст. Волноваха та ст. Комиш-Зоря. Зазначена ділянка має лише одну не електрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Окрім позивача в м. Маріуполь залізницею обслуговується чимало великих підприємств. Обсяги перевезень вантажів значно перевищують пропускну здатність ділянки Волноваха - Комиш-Зоря.

01.04.2019 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти пропущення строку позовної давності посилаючись на те, що відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні ст. 315 Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку ї розгляду, незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника. Вважає, що у відповідності до ст. 315 Господарського кодексу України загальний строк позовної давності це 9 місяців з дня отримання вантажу позивачем (45 днів - пред'явлення претензії, 45 днів - розгляд претензії, 6 місяців - строк звернення до суду.). Оскільки порушення відповідачем строків доставки вантажу виникла у липні 2018 року позивач звернувся до суду 24.01.2019, тобто в строки, встановлені ст. 315 Господарського кодексу України. Також відповідач заперечує проти зменшення розміру штрафу, оскільки відповідачем не доведено належними засобами доказування обставин що ускладнили своєчасну доставку вантажу. Позивач зазначає, що ділянка між ст. Волноваха - Камиш-Зоря має протяжність усього 84 км. при довжині маршруту перевезення від 734 до 1104 км. Інша більша частина залізничного шляху здійснювалась виключно на підконтрольній українській владі території (в об'їзд). Провізну плату позивач здійснює в повному обсязі за фактичною відстанню перевезення. Термін доставки також в залізничних накладених визначений виходячи із фактичної відстані перевезення. Відносно доводів відповідача стосовно скрутного фінансового становища, то позивач вказує про те, що він знаходиться не в більш привабливому становищі. Оскільки, м. Маріуполь (місце знаходження та реєстрації ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь») є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція. Вказана обставина також значно ускладнила ведення господарської діяльності ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, позивач опинився перед загрозою зупинки. Позивач зазначає, що ним у 2017 році понесено збитки у розмірі 130.947 тис. грн. З метою забезпечення виробничого процесу, та стабілізацією обсягів виробництва ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» було змушене нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами. Зазначає, що норми діючого процесуального законодавства не передбачають право суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідні зміни внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З огляду на викладене, відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (відповідач) до станції призначення - «Сартана» Донецької залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (позивач) згідно залізничних накладних:

№ 38415105 від 09.06.2018 від станції Рівне, відстань перевезення 1258 км;

№ 38436028 від 11.06.2018 від станції Хриплин, відстань перевезення 1578 км;

№ 38457834 від 12.06.2018 від станції Ужгород, відстань перевезення 1726 км;

№ 38351896 від 06.06.2018 від станції Торське, відстань перевезення 1495 км;

№ 38352084 від 06.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38352431 від 06.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38257820 від 31.05.2018 від станції Персенківка, відстань перевезення 1440 км;

№ 38283511 від 02.06.2018 від станції Садгора, відстань перевезення 1752 км;

№ 38389623 від 08.06.2018 від станції Броди, відстань перевезення 1348 км;

№ 38405775 від 09.06.2018 від станції Калуш, відстань перевезення 1574 км;

№ 38248969 від 31.05.2018 від станції Лужани, відстань перевезення 1771 км;

№ 38432753 від 10.06.2018 від станції Сарни, відстань перевезення 1317 км;

№ 38410346 від 09.06.2018 від станції Бурштин, відстань перевезення 1534 км;

№ 38422838 від 10.06.2018 від станції Стрий, відстань перевезення 1508 км;

№ 38487963 від 14.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38396958 від 08.06.2018 від станції Хуст, відстань перевезення 1772 км;

№ 38379137 від 07.06.2018 від станції Долина, відстань перевезення 1546 км;

№ 38409140 від 09.06.2018 від станції Рівне, відстань перевезення 1258 км;

№ 38358305 від 06.06.2018 від станції Рівне, відстань перевезення 1258 км;

№ 38309837 від 04.06.2018 від станції Звиняче, відстань перевезення 1388 км;

№ 38349981 від 06.06.2018 від станції Луцьк, відстань перевезення 1336 км;

№ 38349858 від 06.06.2018 від станції Луцьк, відстань перевезення 1336 км;

№ 38349866 від 06.06.2018 від станції Луцьк, відстань перевезення 1336 км;

№ 38386603 від 08.06.2018 від станції Луцьк, відстань перевезення 1336 км;

№ 38414975 від 09.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38414967 від 09.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38497152 від 14.06.2018 від станції Ковель, відстань перевезення 1394 км;

№ 38408290 від 09.06.2018 від станції Виноградово-Закарпатське, відстань перевезення 1748 км;

№ 38257812 від 31.05.2018 від станції Сарни, відстань перевезення 1317 км;

№ 38410395 від 09.06.2018 від станції Колчино, відстань перевезення 1652 км;

№ 38410452 від 09.06.2018 від станції Колчино, відстань перевезення 1652 км;

№ 38495990 від 14.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38513776 від 15.06.2018 від станції Вербка, відстань перевезення 1396 км;

№ 37484615 від 14.04.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38495982 від 14.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38256285 від 31.05.2018 від станції Хриплин, відстань перевезення 1578 км;

№ 38497178 від 14.06.2018 від станції Стрий, відстань перевезення 1508 км;

№ 38489167 від 14.06.2018 від станції Мукачево, відстань перевезення 1658 км;

№ 38408936 від 09.06.2018 від станції Колчино, відстань перевезення 1652 км;

№ 38474268 від 13.06.2018 від станції Бучач, відстань перевезення 1488 км;

№ 38420212 від 10.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38424818 від 10.06.2018 від станції Садгора, відстань перевезення 1752 км;

№ 38374393 від 07.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38425922 від 10.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38425914 від 10.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км;

№ 38480232 від 13.06.2018 від станції Тересва, відстань перевезення 1808 км;

№ 38463519 від 12.06.2018 від станції Микулинці-Струсов, відстань перевезення 1391 км;

№ 38471736 від 13.06.2018 від станції Березовиця-Острів, відстань перевезення 1372 км;

№ 38487948 від 14.06.2018 від станції Садгора, відстань перевезення 1752 км;

№ 38492484 від 14.06.2018 від станції Тернопіль, відстань перевезення 1363 км.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Частиною першою статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до частини 1 статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно із статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із статтею 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзацами першим, другим і п'ятим статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1 і 1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на число місяць».

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами ч. 2 ст. 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною першою статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно із статтею 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Реченням другим абзацу першого пункту 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної.

Згідно з абзацом другим пункту 8 вказаних Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

За накладними №№ 38415105, 38436028, 38457834, 38351896, 38352084, 38352431, 38257820, 38283511, 38389623, 38405775, 38248969, 38432753, 38410346, 38422838 вантаж прибув 25.06.2018, за накладними №№ 38487963, 38396958, 38379137, 38409140, 38358305, 38309837, 38349981, 38349858, 38349866, 38386603, 38414975, 38414967, 38497152, 38408290, 38257812, 38410395, 38410452, 38495990, 38513776, 37484615, 38495982, 38256285 вантаж прибув 26.06.2018, за накладними №№ № 38497178, 38489167, 38408936, 38474268, 38420212, 38424818, 38374393, 38425922, 38425914, 38480232 вантаж прибув 27.06.2018, за накладними №№ 38463519, 38471736, 38487948, 38492484 вантаж прибув 28.06.2018.

Календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Зокрема з матеріалів справи вбачається, що враховуючи відстань від станції відправлення до станції призначення (із розрахунку 200 км за добу) + 1 доба (на операції, пов'язані з відправленням-прибуттям) + 1 доба (п. 2.1 вказаних Правил) за всіма залізничними накладеними мало місце прострочення доставки вантажу на дві і більше діб.

Відповідно до розрахунку позивача, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вагонів складає 451.837,30 грн.

Судом перевірено та визнано обґрунтованим наведений позивачем розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 451.837,30 грн. штрафу є обґрунтованими, документально підтвердженими.

Разом з тим, відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафу.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця» та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО.

Відповідач, пояснює, що до початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до станцій міста Маріуполь зі станцій Дружківка, Авдіївка через станцію Ясинувата та Донецьк, а зі станцій Придніпровської, Південно-Західної залізниць до станцій міста Маріуполя через станції Покровськ, Ясинувата та Донецьк. Зазначені ділянки мали дві залізничні колії та були електрифікованими. На сьогоднішній день станція Ясинувата та Донецьк знаходяться на непідконтрольній території і рух потягів у бік міста Маріуполь припинено з осені 2014 року.

Єдиним на сьогодні залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Комиш-Зоря. Зазначена ділянка має лише одну неелектрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Враховуючи, що окрім позивача в м. Маріуполь залізницею обслуговується чимало великих підприємств: ДП «Маріупольський торговельний морський порт», ПАТ «Азовмаш», ПАТ «ММК ім. Ілліча» та інші, обсяги перевезень вантажів значно перевищують пропускну здатність ділянки Волноваха - Комиш-Зоря. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з причин незалежних від перевізника.

Також відповідач вказує на погіршення фінансового стану регіональної філії «Донецька залізниця», зокрема за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток 295. 676,00 тис. грн., що підтверджується звітами про фінансові результати.

З наведених підстав просить зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від суми позову - 22.591,86 грн.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого відповідачу штрафу, суд виходить з того, що:

- частина залізничної мережі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» розташована в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з містом Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, внаслідок чого має місце затримка доставки вантажу, що підтверджується схемою Донецької залізничниці;

- позивачем не надано доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов'язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки вантажів відповідачем;

- за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток у сумі 295.676,00 тис. грн., що підтверджується звітами про фінансові результати.

Суд також враховує фінансовий стан позивача, підприємство якого знаходиться у м. Маріуполь, який віднесено до території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а також збільшення відстані маршруту перевезення у зв'язку із перебуванням частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території, що не залежить від волі сторін.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення нарахованого розміру штрафу до 30%, тобто до 135.551,19 грн.

З приводу заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Відповідно до пункту 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема: д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів (ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 315 Господарського кодексу України перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді (ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке.

Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України).

Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Враховуючи те, що позивач не звертався до перевізника з претензією про сплату штрафу, строк на пред'явлення позову в даному випадку обчислюється з дня отримання вантажу (25.06.2018, 26.06.2018, 27.06.2018, 28.06.2018) + 45 днів (пред'явлення претензії) + 45 днів (відповідь на претензію) + 6 місяців, та відповідно спливає 23.02.2019, 24.02.2019, 25.02.2019 та 26.02.2019.

Оскільки позов Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» пред'явлено до суду 05.02.2019, що підтверджується відбитком штемпеля поштового відділення зв'язку на описі вкладення конверту, в якому надійшла до суду позовна заява, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено визначений чинним законодавством строк позовної давності.

Таким чином, позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» обґрунтований та підлягає задоволенню частково в сумі 135.551,19 грн.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 6.777,56 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) 135.551 (сто тридцять п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн 19 коп. штрафу, 6.777 (шість тисяч сімсот сімдесят сім) грн 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова