ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. м. Львів Справа №914/804/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Авдєєнка В.В. (ордер на надання правової допомоги від 01.02.2019 №126232);

відповідача: адвоката Джох Р. В. (ордер на надання правової допомоги від 06.12.2018),

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ла Жермен Анни-Марії Вікторівни від 06.12.2018 б/н

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.11.2018,повний текст рішення складено 16.11.2018,

у справі №914/804/18 (суддя Рим Т.Я.),

за позовом: фізичної особи-підприємця Хоми Василя Ярославовича, с. Оброшине Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Ла Жермен Анни-Марії Вікторівни, м. Львів

про: стягнення 250 050,00грн

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ФОП Хома В.Я. звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Ла Жермен А.-М. В. про стягнення 250 050,00грн попередньої плати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.04.2017 сторони уклали дистриб'юторський договір №1904/17, відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов'язується поставляти та передавати у власність позивачу (дистриб'ютеру) окремими партіями товар (мінеральна вода «SUUR water»), а позивач зобов'язується приймати та оплачувати товар. Договором передбачена попередня оплата товару, а саме: 50% - за 17 днів до отримання товару, інші 50%- не пізніше 3 календарних днів до моменту його отримання( п.8.1). Позивач вказує, що він сплатив позивачу за товар 458 595,00грн, а відповідач не поставив товару на суму 250 050,00 грн, зокрема, за домовленістю сторін відповідач здійснював фактичну доставку товару до клієнтів у м. Києві, які часто розраховувалися з відповідачем готівкою і такі кошти постачальник зараховував в рахунок часткової оплати за наступні партії. В результаті таких операцій у постачальника утворилась заборгованість перед дистриб'ютером у розмірі 14 841грн. На претензію позивача від 02.03.2018 №1 з вимогою поставити товар або повернути 250 050грн боргу, яка отримана відповідачем 19.03.2018, він відповіді не надав.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.11.2018 у справі №914/804/18 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 164 459грн основного боргу та 2 466,87грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 3, 11, 6, 320, 538, 627, 662, 693, 712 ЦК України, ст.ст. 128 ГК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц.

Суд першої інстанції встановив здійснення позивачем оплати товару на суму 388 310,00грн. Суд відхилив доводи відповідача про перерахування позивачем коштів на користь фізичної особи Ла Жермен А.В., а не на користь фізичної особи-підприємця Ла Жермен А. В., з огляду на те, що відповідачем не доведено існування будь-яких інших зобов'язань між сторонами, ніж ті, які виникли на підставі договору, відповідач не висловив жодних заперечень щодо отриманих від позивача коштів. Суд також вказав, що набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи, тому відповідач вправі був використовувати отримані від позивача кошти як у повсякденному житті, так і при здійсненні підприємницької діяльності. Суд встановив поставку відповідачем товару на суму 223 851,00грн. Суд не взяв до уваги твердження позивача про здійснення відповідачем поставок товару клієнтам у м. Києві та оплату ними відповідачу товару на суму 14 841,00грн як такі, що не підтверджені доказами. Відтак суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення 164 459,00грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на умови п.п. 8.1-8.2 договору та зазначає, що кожна поставка товару оплачується двома платежами: 50% - за 17 днів до отримання товару, інші 50%- не пізніше 3 календарних днів до моменту його отримання, у зв'язку з чим вважає необгрунтованими доводи позивача про оплату недопоставленого товару. Вказує, що позивач не конкретизував призначення платежу про перерахуванні коштів на рахунок відповідача як фізичної особи , що на думку скаржника, має значення при встановленні юрисдикції даного спору, який з огляду на суб'єктний склад сторін підлягає розгляду в межах цивільного судочинства. Вважає, що позивачем не доведено виконання належним чином своїх зобов'язань за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що суд правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц, вважає, що не зазначення позивачем в призначеннях платежу юридичного статусу фізичної особи-підприємця не змінює характеру спірних правовідносин з господарських, які виникли на підставі дистриб'юторського договору, на цивільні. Стверджує, що відповідач ухилився від надання суду першої інстанції інформації про рахунок одержувача, до якого прив'язана банківська картка, згідно з якою перераховувались кошти, та зазначає, що картка відповідача №060959 є карткою-ключем, та отримані на неї кошти зараховувались на поточний рахунок відповідача.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 у справі №914/804/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та витребувано матеріали справи.

Ухвалою від 16.01.2019 призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.02.2019.

У зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Кравчук Н.М судове засідання 12.02.2019 не відбулося.

Ухвалою від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 05.03.2019.

У судовому засіданні 05.03.2019 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав усні пояснення, просив скасувати рішення та відмовити у позові.

Представник позивача заперечив доводи скаржника, просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

19.04.2017 ФОП Хома В.Я. (дистриб'ютор) та ФОП Ла Жермен А.-М. В. (постачальник) уклали дистриб'юторський договір №19-04/17 (том 1, а.с. 16-29).

Відповідно до п. 1.1 договору дистриб'ютор - це суб'єкт господарювання, що здійснює збут оптових закупок готової продукції постачальника на визначеній території. Дистриб'ютор займається продажем товарів від свого імені і за свій рахунок, він сам несе всі ризики, пов'язані з псуванням або втратою товарів, а також неплатоспроможності покупців.

За умовами п. 2.1 договору постачальник призначає дистриб'ютора своїм виключним (ексклюзивним) офіційним представником (дистриб'ютором) з просування на ринок та реалізації у власній торговельній мережі та третім особам, визначеного цим договором товару, повноправним виробником якого є постачальник, на всій території Львівської, Івано-Франківської, Тернопільської, Волинської, Рівненської, Хмельницької, Чернівецької та Закарпатської областей. Постачальник зобов'язується не поставляти (продавати) товар на виключній території дистриб'ютора в будь-якій формі та будь-яким третім особам, як особисто, так і через третіх осіб, і не буде надавати іншим особам дистриб'юторські права на території дистриб'ютора.

Згідно з п. 2.2 договору постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність дистриб'ютору окремими партіями товар, а дистриб'ютор зобов'язується приймати та оплачувати поставлений товар належної якості.

За умовами п.1. 2 договору товар- мінеральна вода «SUUR water», що поставляється від постачальника дистриб'ютору на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.4 договору асортимент, кількість, ціна кожної одиниці та партії товару в цілому, умови передачі товару при кожній поставці, обумовлюються у замовленні-специфікації та вказуються у товарно-транспортній накладній (далі - ТТН). ТТН, згідно з якими постачається товар, є невід'ємними частинами цього договору. Замовлення, специфікація дистриб'ютора надається постачальнику у письмовій формі (поштою, факсом, електронною поштою).

Згідно з п.2.5 розумним строком для передачі приналежностей товару та документів, які його стосуються, є 17 календарних днів.

Загальною сумою договору є вартість всього товару, поставленого за умовами цього договору (п.2.6 договору).

Пунктом 4.1 договору визначені зобов'язання дистриб'ютора, зокрема: приймати від постачальника товар погодженими на умовах цього договору партіями; оплачувати товар в терміни, передбачені договором, за цінами, вказаними в чинному на день відвантаження відповідної партії товару прайсі, що зазначені у ТТН; забезпечувати дистрибуцію товару замовникам дистриб'ютора в межах території.

За умовами п.5.1 постачальник зобов'язаний поставляти та передавати у власність дистриб'ютора товар в кількості та асортименті, погодженому сторонами відповідно до умов цього договору.

Моментом поставки вважається момент передачі товару постачальником та приймання його дистриб'ютором, що підтверджується відміткою в ТТН (штамп, підпис та розшифровка підпису особи, яка підписує накладну зі сторони дистриб'ютора) (п.6.7 договору).

Відповідно до п.8.1 договору розрахунки за товар, що відпускається, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом готівкового розрахунку. Дистриб'ютор зобов'язується оплатити кожну отриману партію товару 50% за 17 календарних днів до моменту отримання товару, інші 50% - не пізніше 3 календарних днів до моменту отримання.

Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок постачальника або в касу останнього (п.8.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє 12 місяців (п.3.1 договору).

У розділі 16 договору вказаний розрахунковий рахунок постачальника 3048 у ПАТ "Приватбанк".

У додатку №1 до договору сторони визначили графік поставок товару, а саме: 08.05.2017 ; 28.05.2017; 28.06.2017 ; 28.07.2017 ; 28.08.2017 ; 28.09.2017 ; 28.10.2017 ; 28.11.2017 ; 28.12.2017 ; 28.01.2018; 28.02.2018 ; 28.03.2018 (том 1,а.с. 30-31).

Додатком №2 прайс-лист на мінеральну воду сторони визначили ціни за одиницю товару (том 1, а.с. 32).

Позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 318 060,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями та їх дублікатами (том 1,а.с. 76-78, 119-130):

-від 24.04.2017 на суму 45 000,00 грн (том 1, а.с. 78);

-від 23.05.2017 на суму 21 500,00 грн (том 1, а.с. 78);

-від 25.05.2017 на суму 7 900,00 грн (том 1, а.с. 78);

-від 13.06.2017 на суму 460,00 грн (том 1, а.с. 77);

-від 20.06.2017 на суму 5 000,00 грн (том 1, а.с. 77);

-від 05.07.2017 на суму 22 000,00 грн (том 1, а.с. 77);

-від 20.07.2017 на суму 7 200,00 грн (том 1, а.с. 77);

-від 07.08.2017 на суму 50 000,00 грн (том 1, а.с. 76);

-від 01.09.2017 на суму 28 000,00 грн (том 1, а.с. 76);

-від 26.09.2017 на суму 30 000,00 грн (том 1, а.с. 76);

-від 06.10.2017 на суму 15 000,00 грн (том 1, а.с. 76);

-від 31.10.2017 на суму 26 000,00 грн (том 1, а.с. 76);

-від 01.11.2017 на суму 60 000,00 грн (том 1, а.с. 76).

Зі змісту вказаних квитанцій вбачається, що платежі ( крім платежу від 24.04.2017 на суму 45 000,00 грн) здійснювалися на картку відповідача 060959 ПАТ «Приватбанк».

Крім того, виписками банку з рахунку позивача підтверджено, що позивач сплатив на рахунок відповідача за товар 70 250,00 грн: 23.05.2017 - 15 300,00 грн; 09.06.2017 - 3 900,00 грн; 13.06.2017 - 2 300,00 грн ; 16.06.2017 - 1 000,00 грн; 03.07.2017 - 7 250,00 грн; 27.09.2017 - 8 500,00 грн; 09.10.2017 -5 000,00 грн; 27.10.2017 - 14 000,00 грн; 07.12.2017 - 10 000,00 грн; 13.12.2017 - 3 000,00 грн(том 1,а.с. 39-45), що не заперечується відповідачем та відображено в його контррозрахунку (том 1, а.с. 204).

Відповідач поставив позивачу на виконання умов договору № 19-04/17В товар на загальну суму 152 067,00 грн згідно з наданими суду накладними, а саме:

-№0094 від 04.05.2017 на суму 16 524,00 грн (том 1, а.с. 106);

-№0095 від 08.05.2017 на суму 76 140,00 грн (том 1, а.с. 107);

-№0134 від 04.07.2017 на суму 2 820,00 грн (том 1, а.с. 80);

-№0127 від 11.07.2017 на суму 465,00 грн (том 1, а.с. 108);

-№0133 від 17.07.2017 на суму 3 102,00 грн (том 1, а.с. 79, 241);

-№0143а від 01.08.2017 на загальну суму 30 456,00 грн (том 1, а.с. 240);

-№0147 від 28.08.2017 на загальну суму 22 560,00 грн (том 1, а.с. 81).

З матеріалів справи ( акту звірки, підписаного позивачем, т.1, а.с. 52, відзиву на позовну заяву та контррозрахунку відповідача, т.1, а.с. 204, 205-211), вбачається та не заперечується сторонами , що крім вказаних вище поставок ще були поставки товару на загальну суму 71 784,00 грн, а саме:

- 20.09.2017 - на суму 23 634,00 грн;

- 24.10.2017 - на суму 612,00 грн;

- 06.11.2017 - на суму 19 458,00 грн;

-13.11.2017 -на суму 28 080,00 грн.

Відповідач звернувся до позивача з вимогою №05/12 від 10.12.2017, в якій вказав, що в порушення умов договору позивач не замовив товар на суму 566 576,00 грн, у зв'язку з чим вимагав сплатити 679 911,20грн,з яких: 566 576,00 грн вартість недозамовленої води та 113 335,20грн штрафу(том 1, а.с. 46-48).

Поряд з тим, позивач звернувся до відповідача з претензією №1 від 02.03.2018, в якій вказав, що він здійснив попередню оплату товару, однак відповідач не поставив товар на суму 250 050,00 грн, у зв'язку з чим вимагав поставити товар або повернути отримані кошти в сумі 250 050,00 грн. До претензії додав акт звірки розрахунків(том 1, а.с. 49-52).

Претензію позивача відповідач залишив без задоволення, що стадо підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Дослідивши обставини справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму( ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач уклали дистриб'юторський договір №19-04/17 від 19.04.2017, згідно з умовами якого відповідач призначив позивача своїм виключним (ексклюзивним) офіційним представником (дистриб'ютором) з просування на ринок та реалізації у власній торговельній мережі та третім особам товару (мінеральної води), повноправним виробником якого є відповідач, на всій території Львівської, Івано-Франківської, Тернопільської, Волинської, Рівненської, Хмельницької, Чернівецької та Закарпатської областей. Умовами договору передбачена поставка відповідачем товару позивачеві окремими партіями на підставі замовлень позивача. Договором передбачена попередня оплата кожної партії товару: 50% - за 17 календарних днів до моменту отримання товару, інші 50% - не пізніше 3 календарних днів до моменту отримання.

Проаналізувавши укладений сторонами договір, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий належать до змішаного типу договорів, оскільки містять ознаки договору поставки та надання послуг. Разом з тим, дії сторін щодо поставки товару відповідачем окремими партіями, передачі товару у власність позивача за видатковими накладними, оплати товару позивачем тощо відповідають змісту правовідносин, визначених договором поставки.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що за період з 24.04.2017 по 13.12.2017 позивач сплатив відповідачу кошти за товар в сумі 388 310,00грн, з яких 115 250,00 (70 250,00 + 45 000,00)грн сплатив на рахунок відповідача, решту коштів в сумі 273 060,00грн сплатив на картку відповідача 060959 ПАТ «Приватбанк».

За період з 04.05.2017 по 13.11.2017 відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 223 851,00грн.

Слід зазначити, що у контррозрахунку (т.1, а.с. 204) відповідач вказував про поставку позивачу товару на загальну суму 316 515,00грн, проте доказів поставки товару на цю суму суду не надано, зокрема, не надано доказів поставки відповідачем товару 30.05.2017 на суму 92 664,00 (316 515,00 - 223 851,00).

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про сплату ним коштів по двох квитанціях від 09.06.2017 на суму 25 285,00грн ( 12 985,00 + 12 300,00) з огляду на те, що платником і одержувачем коштів в цих квитанціях вказана Ла-Жермен А.-М.В.( т.1, а.с. 77). Також правомірно не взяв до уваги доводи позивача про здійснення відповідачем поставок товару клієнтам у м. Києві та оплату ними відповідачу товару на суму 14 841,00грн як такі, що не підтверджені доказами.

Відповідач не заперечує факту сплати позивачем коштів в сумі 388 310,00грн та отримання їх відповідачем, проте вказує, що позивач не конкретизував призначення платежу при перерахуванні коштів на картку відповідача як фізичної особи (273 060,00грн), тому вважає, що ці кошти не можуть бути зараховані в рахунок оплати товару , а спір в цій частині підлягає розгляду в межах цивільного судочинства з огляду на суб'єктний склад сторін.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи відповідача як необгрунтовані, оскільки судом першої інстанції встановлено та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду відсутність між сторонами будь-яких інших зобов'язань, ніж ті, які виникли на підставі договору№19-04/17 від 19.04.2017. Відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що ці кошти отримані ним безпідставно, зокрема, дій спрямованих на повернення коштів позивачеві як безпідставно отриманих. При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що отримані від позивача кошти відповідач міг використовувати і як фізична особа у повсякденному житті, так і при здійсненні підприємницької діяльності.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджено та підтверджено представниками сторін, що договір №19-04/17 від 19.04.2017 був укладений строком на 12 місяців з дати його підписання та припинив свою дію 19.04.2018. При цьому претензія позивача від 02.03.2018 про поставку товару на суму сплаченої попередньої оплати або повернення отриманих коштів залишена відповідачем без задоволення, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором та порушення прав позивача.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 164 459,00грн ( 388 310,00- 223 851,00) попередньої плати законним і обґрунтованим.

За приписами ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.11.2018 у справі №914/804/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 07.03.2019.

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук