СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 905/331/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1, довіреність №14-210 від 26.10.2018 року, свідоцтво ПТ №1843 від 10.10.2017 року №13;

відповідача адвокат ОСОБА_2, довіреність від 17.01.2018 року, свідоцтво №2518 від 30.03.2007 року №15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Донбаської національної академії будівництва і архітектури, м. Краматорськ (вх. № 671 Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у справі №905/331/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Ніколаєва Л.В.), повний текст якого складено 12.07.2018 року.

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Донбаської національної академії будівництва і архітектури, м. Краматорськ

про стягнення 357 589,80 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у справі №905/331/18 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково; стягнуто з Донбаської національної академії будівництва і архітектури на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» борг в розмірі 155 595,52 грн., пеню в розмірі 39 453,73 грн., 3 % річних в розмірі 12 733,63 грн., інфляційні втрати в розмірі 110 484,14 грн., судовий збір в розмірі 4 775,51 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Донбаська національна академія будівництва і архітектури з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у справі №905/331/18 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат був проведений виходячи з суми боргу, яка встановлена позивачем в розмірі 174 377,59 грн.

Безпідставним є посилання позивача на акт №21 приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 року на суму 89825,60 грн.,оскільки згідно наказу Міністерства освіти і науки України «Про організацію освітнього процесу в Донбаській національній академії будівництва і архітектури» від 01.12.2014 року №1416 до завершення збройного конфлікту на території м. Макіївка, Донбаська національна академія будівництва і архітектури проводить свою освітню діяльність на базі Донбаської державної машинобудівної академії, а тому з 01.12.2014 року відповідач ніяким чином не міг отримати природний газ позивача за договором 923/14-ТЕ(Т)-8 купівлі-продажу природного газу від 24.01.2014 року.

Відповідач не міг своєчасно оплатити поставлений природний газ за період жовтень-листопад 2014 року, так як м. Макіївка з липня 2014 року знаходиться на території непідконтрольній українській владі та з 01.08.2014 року було встановлено простій в роботі управління, що виник не з вини працівників а був зумовлений загрозою їх життю та здоровю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 року апеляційну скаргу Донбаської національної академії будівництва і архітектури на рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у даній справі було залишено без руху; Донбаську національну академію будівництва і архітектури зобовязано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз'яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

12.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшов електронний лист (вх.№482), засвідчений електронним цифровим підписом, про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги та надсилання копії скарги іншій стороні з описом вкладень, який долучено до матеріалів справи (вх.№2560).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Донбаської національної академії будівництва і архітектури на рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у даній справі; позивачу встановлено строк до 25.03.2019 року на протязі якого він мав право подати відзив на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 08.04.2019 року.

14.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшов оригінал платіжного доручення про сплату судового збору та надсилання копії скарги іншій стороні з описом вкладень, які долучено до матеріалів справи (вх.№2666).

У судовому засіданні 08.04.2019 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі; представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

24.01.2014 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та ДонНАБА (покупець, відповідач) укладений договір купівлі продажу природного газу № 923/14-ТЕ(Т)-8, згідно з яким продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. (п. 1.1 договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо комерційної діяльності). (п. 1.2 договору).

Продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 730 тис. куб. м, у т.ч. по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень 120, лютий 120, березень 92,5, квітень 92,5, травень 0, червень 0, липень 0, серпень 0, вересень 0, жовтень 92,5, листопад 92,5, грудень 120. (п. 2.1 договору).

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу.

Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5 го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. (п. п. 3.3, 3.4 . договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 1 091 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м природного газу - 1 091 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн. Сторони домовились, що ціна за 1 000 куб. м газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та тарифів, затверджених уповноваженим державним органом на момент укладання договору. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів, сторонами в обовязковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи з моменту введення їх в дію. Загальна вартість договору на дату його укладення становить 796 430 грн., крім того ПДВ 159 286 грн., разом з ПДВ 955 716 грн. ( п. п. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. (п. 6.1 договору).

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п. 11 договору).

Додатковою угодою № 1 від 07.03.2014 року внесені зміни до п. 12 договору в частині банківських реквізитів сторін.

На виконання умов договору у 2014 році позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 425 204,62 грн., а саме: у січні 2014 року на суму 59 233,46 грн., у лютому 2014 року - 95 078,03 грн., у березні 2014 року - 59 508,38 грн., у квітні 2014 року- 37 007,16 грн., у жовтні 2014 року - 18 781,79 грн., у листопаді 2014 року - 66 570,20 грн., у грудні 2014 року - 89 025,60 грн.

Природний газ, одержаний у січні- квітні 2014 року, оплачений відповідачем в повному обсязі: за поставкою січня 2014 року: 21.02.2014 року- 20000 грн., 28.02.2014 року- 39 233,46 грн.; за поставкою лютого 2014 року: 07.03.2014 року- 95078,03 грн.; за поставкою березня 2014 року: 28.03.2014 року-59 508,38 грн.; за поставкою квітня 2014 року: 19.05.2014 року - 37 007,16 грн.

Природний газ, одержаний у жовтні грудні 2014 року, відповідачем не оплачений.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань в частині повної та своєчасної оплати природного газу зумовило звернення позивача до господарського суду Донецької області з позовом, в якому останній просив суд стягнути з відповідача 174 377,59 грн. основний борг за поставками жовтня грудня 2014 року; 43 494,77 грн. пеня, нарахована з 18.02.2014 року по 27.02.2014 року за поставкою січня 2014 року, з 15.05.2014 року по 18.05.2014 року за поставкою квітня 2014 року, з 18.11.2014 року по 17.05.2015 року за поставкою жовтня 2014 року, з 15.12.2014 року по 14.06.2015 року за поставкою листопада 2014 року, з 15.01.2015 року по 14.07.2015 року за поставкою грудня 2014 року; 3 % річних 14 354,25 грн., нараховані з 18.02.2014 року по 27.02.2014 року за поставкою січня 2014 року, з 15.05.2014 року по 18.05.2014 року за поставкою квітня 2014 року, з 18.11.2014 року по 20.09.2017 року за поставкою жовтня 2014 року, з 15.12.2014 року по 20.09.2017 року за поставкою листопада 2014 року, з 15.01.2015 року по 20.09.2017 року за поставкою грудня 2014 року; 125 363,19 грн. інфляційні втрати, нараховані за грудень 2014 року серпень 2017 року за поставкою жовтня 2014 року, за січень 2015 року серпень 2017 року за поставкою листопада 2014 року, за лютий серпень 2017 року за поставкою грудня 2014 року.

02.07.2018 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ч. ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Господарським судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами у справі укладений договір купівлі продажу природного газу № 923/14-ТЕ(Т) 8 від 24.01.2014 року, згідно з яким позивач зобовязався передати у власність відповідача природний газ, а відповідач зобовязався прийняти природний газ і оплатити його.

Виходячи з умов п. 6.1 договору оплата природного газу мала бути здійснена відповідачем: за поставкою січня 2014 року- 14.02.2014 року, за поставкою квітня 2014 року- 14.05.2014 року, за поставкою жовтня 2014 року- 14.11.2014 року, за поставкою листопада 2014 року- 15.12.2014 року (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України), за поставкою грудня 2014 року- 14.01.2015 року.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст.1 вказаного нормативно-правового акту період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на виконання тимчасово переміщеними вищими навчальними закладами, тимчасово переміщеними науковими установами кредитних та інших договірних зобов'язань (крім договорів про надання освітніх послуг), які виникли до переміщення на підконтрольну українській владі територію у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, запроваджується мораторій на період проведення антитерористичної операції.

24.02.2018 року набрав чинності Закон України № 2268-VIII «Про особливості державної політики щодо забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій і Луганській областях», згідно з п. п. 5, 6 ст. 13 «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що окремі особливості діяльності переміщених з тимчасово окупованої території вищих навчальних закладів та наукових установ регулюються статтями 2 та 5-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». До моменту прийняття Кабінетом Міністрів України будь-яких рішень щодо застосування норм цього Закону діють акти Кабінету Міністрів України, а також обмеження, введені в дію рішеннями Президента України.

30.04.2018 року набрав чинності Указ Президента України № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях».

Указу Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України» не приймалось.

Згідно з відомостями, які містяться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на 02.01.2014 року місцезнаходженням відповідача було Донецька обл., м. Макіївка, вул. Державіна, 2.

Розпорядженнями Кабінеиу Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, №1275-р від 02.12.2015 року затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких, у т. ч., включено м. Макіївка Донецької області.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 01.12.2014 року № 1416 «Про організацію освітнього процесу у Донбаській національній академії будівництва і архітектури» визначено, що до завершення збройного конфлікту на території м. Макіївка ДонНАБА проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Донбаської державної машинобудівної академії та розміщується за адресою: 84333, м. Краматорськ, вул. Лазо, 14. (на т.ч. вул. Героїв Небесної Сотні).

Отже, встановлений ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій поширюється на зобовязання за договором, які виникли з 14.04.2014 року (дата початку антитерористичної операції) до 01.12.2014 року (дата переміщення відповідача), а тому обовязок відповідача з оплати природного газу за поставкою жовтня 2014 року, є відстроченим у часі (призупиненим).

А отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за природний газ поставлений у жовтні 2014 року на суму 18 781,79 грн., є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, вірно зазначивши, що після закінчення дії мораторію, позивач має право звернутись до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача вказаного боргу, виходячи з того, що згідно з п.2 ч.1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобовязання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Разом з тим, місцевим господарським судом вірно зазначено, що позовні вимоги про стягнення боргу за природний газ, що поставлений у листопаді, грудні 2014 року на загальну суму 155 595,80 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Так, вдповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на ькористь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі порушення відповідачем строків оплати природного газу, він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що позивачем не враховано приписи ч.5 ст. 254 ЦК України та, відповідно, невірно визначено початкову дату нарахування пені за поставкою листопада 2014 року.

Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» розрахунок пені колегія суддів зазначає, що її загальний розмір складає 39 453,73 грн., з яких: 161,10 грн., нарахована з 18.02.2014 року по 27.02.2014 року за поставкою січня 2014 року, 77,06 грн., нарахована з 15.05.2014 року по 18.05.2014 року за поставкою квітня 2014 року, 15 776,23 грн., нарахована з 16.12.2014 року по 14.06.2015 року за поставкою листопада 2014 року, 23 439,34 грн., нарахована з 15.01.2015 року по 14.07.2015 року за поставкою грудня 2014 року.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 39 453,73 грн.

Також, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення пені, нарахованої за поставкою жовтня 2014 року з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за поставкою жовтня 2014 року, а також похідний характер вимог про стягнення пені, нарахованої за прострочення оплати газу за цією поставкою.

Окрім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що позивачем не враховано приписи ч.5 ст. 254 ЦК України та, відповідно, невірно визначено початкову дату нарахування пені за поставкою листопада 2014 року.

Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» розрахунок нарахування пені, колегія суддів зазначає, що її загальний розмір складає 12 733,63 грн., з яких: 37,18 грн., нарахованих з 18.02.2014 року по 27.02.2014 року за поставкою січня 2014 року, 12,17 грн., нарахованих з 15.05.2014 року по 18.05.2014 року за поставкою квітня 2014 року, 5 520,77 грн., нарахованих з 16.12.2014 року по 20.09.2017 року за поставкою листопада 2014 року, 7 163,51 грн., нарахованих з 15.01.2015р. по 20.09.2017 року за поставкою грудня 2014 року.

А отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 12 733,63 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, здійсненого позивачем, господарським судом першої інстанції вірно встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача у листопаді, грудні 2014 року та зроблено обґрунтований висновок що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 110 484,14 грн., з яких: 49 262,34 грн., нараховані за січень 2015р. серпень 2017р. за поставкою листопада 2014р., 61 221,80 грн., нараховані за лютий серпень 2017р. за поставкою грудня 2014р.

А отже, господарський суд першої інстанції вірно вказав на відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за поставкою жовтня 2014 року з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за поставкою жовтня 2014 року, а також похідний характер вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати газу за цією поставкою.

Посилання відповідача на те, що згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 01.12.2014 року № 1416 «Про організацію освітнього процесу у Донбаській національній академії будівництва і архітектури» відповідача переміщено за адресою м. Краматорськ, вул. Лазо,14, а тому у грудні 2014 року відповідач не міг отримувати газ, обґрунтовано не прийнято господарським судом першої інстанції до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний акт приймання передачі від 31.12.2014 року, який підписаний відповідачем в особі його представника - головного інженера ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 23.09.2014 року № 8-01-118.

Відповідачем не надано а ні до господарського суду першої інстанції а ні до суду апеляційної інстанції доказів того, що вказаний представник був звільнений з роботи, докази закінчення строку дії довіреності чи її скасування на момент підписання акту.

Також, відповідачем не доведено, а місцевим господарським судом обґрунтовано не встановлено як обставини відмови відповідача від споживання газу у грудні 2014 року та повідомлення про це позивача в порядку п. 9.2 договору так і обставини розірвання договору.

Отже, місцевим господарським судом обгрунтовано не прийнято посилання відповідача на те, що несвоєчасне здійснення оплати природного газу повязано з тим, що відповідач знаходився на обслуговуванні ГУ ДКСУ у Донецькій області, в роботі якого було встановлено простій з серпня 2014 року, та яке переміщено за адресою м. Селидове, вул. Карла Маркса, 14 наприкінці грудня 2014 року, оскільки певні складності у роботі казначейської служби можуть впливати на здійснення відповідного фінансування, але такі обставини не звільняють від обовязку сплатити вартість газу.

Посилання відповідача на приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо встановлення мораторію на нарахування пені на основний борг за зобовязаннями відповідача, також вірно не прийняті господарським судом першої інстанції.

Так, відповідно до ч.4 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобовязань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Отже, мораторій запроваджено на нарахування пені на основну суму заборгованості переміщених вищих навчальних закладів за договірними зобовязаннями на період з дня опублікування центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки наказу про зміну їх місцезнаходження до набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. При цьому, договірні зобовязання повинні бути такими, що не припинилися на момент переміщення на підконтрольну українській владі територію (тобто такими, що виникли до переміщення та існували на момент такого переміщення).

Виходячи з того, що у розумінні приписів ст. 599 ЦК України зобовязання щодо оплати газу за поставками січня, квітня 2014 року припинилися до переміщення відповідача, а зобовязання щодо оплати газу за поставками листопада, грудня 2014 року виникли після переміщення останнього, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що положення ч.4 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не розповсюджуються на такі правовідносини.

Господарським судом першої інстанції також правомірно відхилено клопотання відповідача за вх. № 9991/18 від 16.05.2018 року про витребування у позивача доказів на підтвердження тарифів на транспортування природного газу, які діяли на період з червня 2014 року по грудень 2014 року з посиланням на те, що застосовані позивачем тарифи при визначенні загальної вартості природного газу, оскільки таке клопотання не підтверджено жодним нормативним документом.

Відповідна інформація наявна на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) та знаходиться у відкритому доступі.

Так, з інформації з офіційного веб-сайту НКРЕКП слідує, що постановою НКРЕ від 30.04.2014 року № 578 установлено загальний тариф на транспортування природного газу в розмірі 355,00 грн. за 1 000 куб. м без урахування податку на додану вартість (п. 1 постанови). Постанова НКРЕ від 30.04.2014р. № 578 набрала чинності з 01.05.2014 року (п. 8 постанови). В подальшому, постановою НКРЕ від 30.05.2014 року № 786 до постанови НКРЕ від 30.04.2014 року № 578 внесені зміни, а саме: у п. 1 цифри « 355,00» замінено цифрами « 366,70» (п. 1 постанови). Постанова НКРЕ від 30.05.2014 року № 786 набрала чинності з 01.06.2014 року (п. 2 постанови) та втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року № 586. При цьому, постанова НКРЕКП від 03.03.2015 року № 586 набрала чинності 01.04.2015 року (п. 2 постанови).

Тобто, з червня 2014 року по березень 2015 року діяв тариф на рівні 366,70 грн., який і застосований позивачем при визначенні вартості природного газу у жовтні грудні 2014 року, що узгоджується з умовами п. 5.4 договору; стягнення боргу за червень вересень 2014 року не є предметом позову.

Разом з тим, сертифікат № 6900 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 24.10.2016 року, який наданий відповідачем, обґрунтовано не прийнятий господарським судом першої інстанції до уваги, оскільки вказаним сертифікатом засвідчено відповідачу настання форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо неможливості виконання обовязку платника податків, а саме сплати податків і зборів в строки та у розмірах, встановлених нормативно правовими актами, у період з 01.07.2014 року по 04.12.2014 року, що не стосується предмету спору.

А за таких обставин не приймаються аргументи апелянта щодо безпідставності посилань позивача на акт №21 приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 року на суму 89825,60 грн.,так як на його думку з 01.12.2014 року відповідач ніяким чином не міг отримати природний газ позивача за договором 923/14-ТЕ(Т)-8 купівлі-продажу природного газу від 24.01.2014 року, оскільки не підтверджуються доказами в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову частково відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Донбаської національної академії будівництва і архітектури залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2018 року у справі №905/331/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.04.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін