РІШЕННЯ

м. Київ

03.04.2019Справа № 915/1868/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 915/1868/18

за позовом державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт», м. Херсон,

до товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ-НАФТА», м. Миколаїв,

про визнання недійсним додаткових угод до договору та застосування наслідків недійсності шляхом стягнення 371 763,36 грн.,

за участю представників:

позивача - Жука Ю.В. (адвокат, свідоцтво від 28.04.2017 серія ХС № 000102; ордер від 02.04.2019 №136544);

відповідача - Гутирі М.М. (адвокат; свідоцтво від 09.02.2018 серія МК № 001319; довіреність від 06.02.2019 № 35).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.12.2018 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (далі - Підприємство) до товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ-НАФТА» (далі - Товариство) про:

- визнання недійсною додаткової угоди від 10.02.2017 №1 до договору поставки від 02.02.2017 №1Т, укладеним Підприємством і Товариством (далі - Договір);

- визнання недійсною додаткової угоди від 14.02.2017 №2 до Договору;

- визнання недійсною додаткової угоди від 16.02.2017 №3 до Договору;

- застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з Товариства 371 763,36 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.01.2019 № 915/1868/18 було постановлено передати позовну заяву за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку статтей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України.

23.01.2019 позовні матеріали надішли до Господарського суду міста Києва

За результатами автоматизованого розподілу позовну заяву передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.03.2019.

20.02.2019 Товариство подало суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог.

27.02.2019 Підприємство подало суду відповідь на відзив, в якій заперечило проти доводів, викладених у відзиві.

07.03.2019 Товариство подало суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 12.03.2019 представник позивача не з'явився; про причини неявки суд не повідомив; був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення засідання.

Після закінчення підготовчого засідання до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 12.03.2019 без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 915/1868/18 до судового розгляду по суті на 03.04.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 03.04.2019 оголосив вступне слово та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 03.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За результатами процедури відкритих торгів 02.02.2017 Підприємством (покупець) і Товариством (постачальник) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупця товари (код ДК 016:2010-19.20.2 «Паливо рідинне та газ; оливи мастильні»; код CPV Д 021:2015 - 09134000-7 - «Газойлі» (паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F), а покупець - прийняти та оплатити на умовах Договору такі товари (пункт 1.1 Договору);

- ціна за 1 (одну) тонну товару становить 19 198 грн. з ПДВ (пункт 3.1 Договору);

- ціна (загальна вартість) Договору становить 1 919 800 грн., у тому числі ПДВ - 319 966,67 грн. (пункт 3.2 Договору);

- ціна Договору може бути зменшена за взаємною письмовою згодою сторін (пункт 3.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2017, а в частині гарантійних термінів та взаєморозрахунків - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (пункт 10.1 Договору);

- істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» (пункт 12.1 Договору);

- якщо інше прямо не передбачено Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін та оформлюються додатковими угодами до Договору (пункт 12.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений учасниками справи Договір є договором поставки товару.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Слід зазначити, що однією з істотних умов договору поставки є ціна товару.

В подальшому сторонами було укладено такі додаткові угоди:

- від 10.02.2017 № 1 до Договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 Договору у такій редакції: «Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 21 110 грн. (двадцять одна тисяча сто десять грн. 00 коп.)»;

- від 14.02.2017 № 2 до Договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 Договору у такій редакції: «Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 23 200 грн. (двадцять три тисячі двісті грн. 00 коп.)»;

- від 16.02.2017 № 3 до Договору, за умовами якої сторони виклали пункт 3.1 Договору у такій редакції: «Ціна за 1 (одну) тонну товару становить 24 300 грн. (двадцять чотири тисячі триста грн. 00 коп.)».

Підставою для внесення таких змін було обґрунтування Товариством необхідності збільшення ціни Договору з посиланням на експертні висновки торгово-промислової палати Миколаївської області (від 07.02.2017 № 120-154; від 10.02.2017 № 120-181; від 15.02.2017 № 120-197).

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Позивач вважає, що укладені сторонами додаткові угоди мають бути визнані недійсними, оскільки їх укладення не відповідає приписам чинного законодавства.

У свою чергу, відповідач заперечив проти вимог Підприємства, посилаючись на те, що зміна ціни товару була обґрунтованою, економічно доцільною і не суперечила вимогам Закону України «Про публічні закупівлі».

Суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання додаткових угод до Договору недійсними, виходячи з такого.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Сторони уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об'єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини п'ятої цієї статті.

Суд зауважує, що Договір було укладено 02.02.2017, а вже 10.02.2017 сторони почали збільшувати ціну товару, що не відповідає принципам Закону України «Про публічні закупівлі».

Слід також зазначити, що внаслідок послідовного укладення протягом семи днів додаткових угод сторони збільшили ціну товару з 19198,00грн/тона до 24300,00грн/тона, тобто на 26,5%, що є більшим ніж на 10 % (за додатковою угодою від 10.02.2017 № 1 на 10 %; за додатковою угодою від 14.02.2017 № 2 на 10 %; за додатковою угодою від 16.02.2017 № 3 на 4,7 %) , що суперечить пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Отже, додаткові угоди № 1, № 2 та №3 в силу приписів Закону України «Про публічні закупівлі» та статті 215 ЦК України є недійсними, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до вимог про застосування наслідків недійсності правочину, а саме стягнення з Товариства на користь Підприємства 371 763,36 грн., то вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суб'єкти господарювання вправі розраховувати на дохід від укладених правочинів. Водночас пропозиція постачальника про зміну (збільшення) ціни не є обов'язковою для покупця.

За таких обставин постачальник вправі розраховувати на отримання (залишення) у своїй власності доходу від укладеного договору.

Разом з тим, суд враховує пояснення сторін у справі та наявність кримінального провадження щодо діяльності посадових осіб позивача причетних в т.ч. і до укладення оспорюваних правочинів, зокрема в.о. начальника порту ОСОБА_3, а отже відшкодування може бути проведене за рахунок вказаної (-их) особи (-іб).

Що ж до решти доводів і аргументів позивача та відповідача, які викладені у процесуальних заявах, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Підприємства та Товариства і їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими, документально підтвердженими в частині визнання недійсними додаткових угод і такими, що підлягають задоволенню в цій частині, а у решті позову слід відмовити.

Відповідно до частини дев'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, суд дійшов висновку про те, що оскільки: позивач звернувся з даним позовом лише після проведення авдиторської перевірки і складення Управлінням Південного офісу Держаудитслужби у Херсонській області аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності Підприємства за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 від 23.03.2018 № 15-21-05-12/0; Підприємство без будь-яких зауважень на підставі експертних висновків без належної їх перевірки укладало спірні правочини з Товариством, то саме винні дії позивача стали наслідком вказаного господарського спору.

Отже, за приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти саме на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 4; ідентифікаційний код 01125695) до товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ-НАФТА» (54003, м. Миколаїв, вул. Гречишникова, 52; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72; ідентифікаційний код 32938047) про визнання недійсним додаткових угод до договору та застосування наслідків недійсності шляхом стягнення 371 763,36 грн. задовольнити частково.

2. Визнати недійсними додаткову угоду від 10.02.2017 №1 до договору поставки від 02.02.2017 №1Т, додаткову угоду від 14.02.2017 №2 до договору поставки від 02.02.2017 №1Т; додаткову угоду від 16.02.2017 №3 до договору поставки від 02.02.2017 №1Т, які укладені державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 4; ідентифікаційний код 01125695) та товариством з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ-НАФТА» (54003, м. Миколаїв, вул. Гречишникова, 52; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72; ідентифікаційний код 32938047).

3. Відмовити у позові в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ-НАФТА» (54003, м. Миколаїв, вул. Гречишникова, 52; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72; ідентифікаційний код 32938047) на користь державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 4; ідентифікаційний код 01125695) 371 763 (триста сімдесят одну тисячу сімсот шістдесят три) грн. 36 коп. як застосування наслідків недійсності правочинів.

4. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.04.19.

Суддя І.Д. Курдельчук