СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 922/2896/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 (доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", м.Харків (вх.№434 Х/3 від 05.02.2019р.)
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р. у м.Харків)
у справі№922/2896/18 (суддя Хотенець П.В.)
за позовомАкціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", м.Харків
простягнення 60828,86грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування", м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", м.Харків, про стягнення коштів у сумі 60828,86грн. за невиконання зобовязань за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р.) у справі №922/2896/18 позовні вимоги задоволені в повному обсязі як такі, що є обґрунтованими та підтвердженими наявними у матеріалах справи доказами.

Виносячи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (замовник) за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. отримало послугу від Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (газотранспортне підприємство), частково оплатило її, але з травня 2016р. по грудень 2016р. безпідставно відмовилося проводити оплату отриманої послуги. Крім того, щодо відмови відповідача від підписання актів наданих послуг за умови, коли фактично такі послуги отримувані, суд зазначив, що за приписами ч.3 ст.212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р.) у справі №922/2896/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно доводів апелянта, оскаржуване рішення винесене за наслідками неповного зясування обставин, що мають значення для справи, без надання належної правової оцінки аргументам та доказам відповідача, з невірним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування своєї позиції апелянт звертає увагу на сукупність наступних обставин:

- сторони при укладанні договору не передбачили всі істотні умови (не було передбачено надання послуг та їх обсяг у першому півріччі календарного року), а відтак були змушені переглядати його умови, що відповідно до п.11.2 договору призвело до неможливості продовження дії договору на 2016р. Укладання додаткової угоди №1 від 01.10.2015р., якою переглянута вартість послуг, є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п.11.2 унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік. Додатковою угодою №2 від 31.12.2015р. до договору сторони продовжили його дію виключно на перший квартал 2016р. і визначили відповідний обсяг послуг, що надається. Вказаною додатковою угодою надання послуг, а відтак і визначення відповідних обсягів, що є обовязковою істотною умовою договору, починаючи з квітня 2016р. до грудня 2016р. включно не передбачалось. З огляду на зазначене, на переконання скаржника, починаючи з 01.04.2016р. між сторонами відсутні будь-які договірні зобовязання. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №917/1243/16, а саме щодо умов договору та строку його дії;

- господарський суд Харківської області використав помилковий текст позовної заяви, а саме невірно зазначив дати укладання додаткових угод №1 та №2 до договору, що не дало змоги належним чином оцінити, що між сторонами відбулася подія, яка унеможливила його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік;

- акти приймання-передачі природного газу за спірний період складені позивачем в односторонньому порядку та не підписані відповідачем. Позивачем не надано жодних документальних доказів, які б свідчили, що у спірному періоді останній отримував природний газ, який належав Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у зоні ГПУ «Полтавагазвидобування».

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2019р. сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2019р. у справі №922/2896/18 названою колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", встановлено Акціонерному товариству "Укргазвидобування" строк до 22.02.2019р. включно для подання відзиву на апеляційну скаргу.

На поштову адресу суду 22.02.2019р. (згідно поштового штемпеля, наявного на конверті, в якому надійшов документ) позивачем надіслано відзив на апеляційну скаргу (з дотриманням строку, визначеного судом апеляційної інстанції), згідно змісту якого Акціонерне товариство "Укргазвидобування" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. При цьому позивач зауважує, що, по-перше, зі змісту договору вбачається, що продовження дії договору є автоматичним, крім подання заяви про припинення дії договору або перегляд його умов. Однак, якщо сторони переглядають умови договору, то вказаний договір має діяти на нових умовах, а не припиняти свою дію. Тому укладення додаткових угод до договору, всупереч твердженням апелянта, не припинило дію договору. По-друге, посилання апелянта на судову практику у справі №917/1243/16 є безпідставним, оскільки в межах названої справи наявна домовленість сторін стосовно конкретного строку надання послуг та терміну припинення дії договору, у той час як п.2 додаткової угоди №2 від 31.12.2015р. у межах розглядуваної справи стосується лише зміни вартості послуг з транспортування, а п.4 названої додаткової угоди вказує, що додаткова угода набирає чинності з 01.01.2016р. і діє до повного виконання зобовязань за договором. По-третє, у своїй апеляційній скарзі відповідач піддає сумніву деякі докази позивача, однак не надає жодного доказу на спростування таких доказів. По-четверте, позивач наголошує, що постанова НКРЕ від 13.04.2012р. №1177, на яку посилається апелянт, втратила чинність, тому її застосування до правовідносин сторін є безпідставним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2019р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" на рішення господарського суду Харківської області від 10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р.) у справі №922/2896/18 призначено в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки ціна позову у справі №922/2896/18 менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що відповідного клопотання від сторін не надходило, а судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням сторін. Сторони були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

11.03.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від апелянта надійшли пояснення на відзив, за змістом яких останній підтримує вимоги, викладені в апеляційній скарзі, у повному обсязі.

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, пояснення на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (згідно рішення акціонера №237 від 21.05.2018р. змінено найменування на Акціонерне товариство "Укргазвидобування") (далі - газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (далі - замовник) укладено договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-Н (далі договір).

Відповідно до п.1.1 договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення потреб для подальшої реалізації населенню та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п.п.3.2-3.5 договору газотранспортне підприємство до пятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірника акту наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акту наданих послуг зобовязується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг, розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовника до мережі газорозподільного підприємства визначається вузлами обліку газу, які встановлені на ГРС.

Згідно з пунктом 5.1 договору вартість послуг з транспортування 1000куб.м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства складає 53,30грн., крім того ПДВ 20% - 10,66грн., всього з ПДВ - 63,96грн. згідно з калькуляцією, що додається до даного договору і є його невідємною частиною.

Відповідно до п.5.3.1 вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість.

Пунктом 5.4 договору визначено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначаються на підставі акту наданих послуг.

Крім того, пунктом 5.5 договору узгоджено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником у місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п.5.7 договору у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством: у разі наявності заборгованості за надані послуги як погашення заборгованості в попередніх місяцях; у разі відсутності заборгованості за надані послуги як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

Відповідно до п.5.8 договору у випадку відсутності у замовника заборгованості перед газотранспортним підприємством за послуги з транспортування природного газу, газотранспортне підприємство на письмову вимогу замовника повертає замовнику кошти.

Згідно з пунктом 6.3.2 договору замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору.

Пунктом 6.3.4 встановлено, що у випадку розірвання договору замовник зобовязаний провести звірку взаєморозрахунків та оплатити газотранспортному підприємству вартість фактично наданих ним послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 6.3.6 договору замовник зобовязується підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Згідно з пунктами 11.1 11.2 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р. - до повного виконання зобовязань сторін. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

До договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. сторони уклали 01.10.2015р. додаткову угоду №1, якою змінили вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000куб.м. природного газу з 01.10.2015р. склала 12,24грн. з ПДВ.

Крім того, сторони до договору №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. підписали додаткову угоду №2 від 31.12.2015р., якою також змінили вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000куб.м. природного газу склала всього 8,64грн. з ПДВ.

Сторонами не оспорюється, що станом на 01.07.2015р. дебіторська та кредиторська заборгованості між сторонами відсутні.

У період з липня 2015р. по квітень 2016р. газотранспортним підприємством замовнику було надано послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти фактично протранспортованих обсягів, які підписані з обох сторін, а саме: від 31.07.2015р. на суму 23467,50грн.; від 31.08.2015р. на суму 19655,93грн.; від 30.09.2015р. на суму 16461,13грн.; від 31.10.2015р. на суму 22795,87грн.; від 30.11.2015р. на суму 24309,99грн.; від 31.12.2015р. на суму 27938,09грн.; від 31.01.2016р. на суму 35976,50грн.; від 29.02.2016р. на суму 24168,71грн.; від 31.03.2016р. на суму 22063,22грн.; від 30.04.2016р. на суму 8217,24грн.

Для оплати наданих послуг виставлено відповідні рахунки, а саме: від 31.07.2015р. за №1946-07 на суму 23467,50грн.; від 31.08.2015р. за №2050-08 на суму 19655,93грн.; від 30.09.2015р. за №2221-09 на суму 16461,13грн.; від 31.10.2015р. за №2213-10 на суму 22795,87грн.; від 30.11.2015р. за №2328-11 на суму 24309,99грн; від 31.12.2015р. за №2334-12 на суму 27938,09грн.; від 31.01.2016р. за №2422-01 на суму 35976,50грн; від 29.02.2016р. за № 2638-02 на суму 24168,71грн.; від 31.03.2016р. за №2611-03 на суму 22063,22грн; від 30.04.2016р. за № 2700-04 на суму 8217,24грн. Замовником проведено розрахунок згідно названих рахунків з відповідною переплатою чи недоплатою, про що детально зазначено у рішенні місцевого господарського суду.

У свою чергу, газотранспортним підприємством у період травень 2016р. грудень 2016р. замовнику було надано послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій, у зв'язку з чим на адресу замовника рекомендованими листами з повідомленням про отримання було направлено акти фактично протранспортованих послуг та відповідні рахунки-фактури, а саме: акт від 31.05.2016р. на суму 3307,62грн. (рахунок-фактура від 31.05.2016р. за №2936-05); акт від 30.06.2016р. на суму 2465,39грн. (рахунок-фактура від 30.06.2016р. за №2984-06); акт від 31.07.2016р. на суму 2165,47грн. (рахунок-фактура від 31.07.2016р. за №2976-07); від 31.08.2016р. на суму 2503,81грн. (рахунок-фактура від 31.08.2016р. за №3036-08); від 30.09.2016р. на суму 5224,91грн. (рахунок-фактура від 30.09.2016р. за №3198-09); від 31.10.2016р. на суму 7062,18грн. (рахунок-фактуру від 31.10.2016р. за №3377-10); від 30.11.2016р. на суму 16893,76грн. (рахунок-фактура від 30.11.2016р. за №3449-11); від 31.12.2016р. на суму 23291,49грн.

Згідно вищевказаних рахунків замовник оплату не провів. Разом з тим, листами від 11.07.2016р. за №1940, від 12.08.2016р. за №2278, від 12.09.2016р. за №2488, від 17.10.2016р. за №2846, від 03.11.2016р. за №106-СЛ-3015-1116, від 05.12.2016р. за №КН-06001-4140-1216, від 16.01.2017р. за №КН-206-СЛ-241-0117, від 06.02.2017р. за №КН-06-СЛ-850-0217 замовник повідомив газотранспортне підприємство про відмову від підписання документів

За твердженнями позивача, надані на адресу замовника послуги повністю не оплачені і недоплата становить 60828,86грн. У свою чергу, за твердженнями відповідача, зобовязання щодо оплати послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за договором №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. відсутні, оскільки останній є припиненим з 01.05.2016р.

У матеріалах справи наявне листування сторін з питання припинення договору №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. Так, листом №1286 від 29.04.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" повідомило газотранспортне підприємство про недосягнення згоди щодо продовження строків дії договору до 30.06.2016р. та просило погодити термін дії договору до 30.04.2016р.

Разом з тим, листом від 01.07.2016р. газотранспортне підприємство розяснило замовнику правові підстави надання послуг внутрішньопромисловими трубопроводами та вказало на існування договірного механізму розірвання договору у відповідності до пунктів 11.1 та 11.2 договору №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. Крім того, газотранспортне підприємство зауважило, що оскільки від замовника в установленому порядку та розмірі не надходило жодних звернень щодо припинення дії договору, останній є діючим.

У відповідь листом №2041 від 19.07.2016р. замовник повідомив, що вважає договір на транспортування таким, що припинив дію з 01.05.2016р.

Листом №1940 від 11.07.2016р. замовник повідомив газотранспортне підприємство, що згідно листа №912 від 31.03.2016р. ним направлено додаткову угоду про розірвання з 01.05.2016р. договору, у звязку з чим замовник вважає договір таким, що припинив свою дію з 01.05.2016р.

У відповідь на зазначений лист, листом №30-6317 від 15.07.2016р. газотранспортне підприємство, посилаючись на вимоги статей ЦК України та умови договору, зауважило, що оскільки від Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" у встановленому порядку та строки не надходило на адресу ГПУ «Полтавагазвидобування» жодних звернень щодо припинення дії договору, останній є діючим.

Листом №2278 від 12.08.2016р. замовник повідомив, що додатковою угодою №2 внесено зміни в термін дії договору та строк дії договору продовжено на перший квартал 2016р.

За змістом листа №Khz-СЛ-3843-1116 від 30.11.2016р. замовник заявив про припинення дії договору.

У свою чергу, згідно листа №30-13228 від 28.12.2016р. газотранспортне підприємство просило замовника визначитись, чи можна розцінювати вищеназваний лист як відмову від послуг по транспортуванню належного йому природного газу.

Замовник листом №Khz06-СЛ-87-0117 від 05.01.2017р. повідомив, що з 01.05.2016р. не є замовником послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами і саме з цієї дати договір між сторонами вважає припиненим.

Претензією №22-2491 від 15.03.2018р. газотранспортне підприємство вимагало від замовника виконати зобовязання за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, однак листом №Khz06СЛ-3334-0318 від 27.03.2018р. замовник, посилаючись на розяснення НКРЕКП №7389/16.2.1/7-16 від 21.07.2016р., зауважив, що не є замовником послуг по транспортуванню газу внутрішньопромисловими трубопроводами ГПУ «Полтавагазвидобування» та відмовився задовольнити претензію.

Сукупність вищевикладених обставин стала підставою звернення Акціонерного товариства "Укргазвидобування" з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України) та ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати грошових коштів за фактично надані позивачем послуги у сумі 60828,86грн. У свою чергу, як зазначалося вище, за твердженнями відповідача, зобовязання щодо оплати послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за договором №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. відсутні, оскільки останній є припиненим з 01.05.2016р.

Згідно з частиною 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Положеннями статті 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вказувалося вище, за умовами пункту 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р. - до повного виконання зобовязань сторін та відповідно до пункту 11.2 вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Таким чином, як вірно зазначено апелянтом, сторони договору передбачили дві альтернативні умови, що виключають застосування пункту 11.2 договору та автоматичне поновлення зобов'язання на наступний календарний рік: 1) заявлено про припинення дії договору; 2) заявлено про перегляд його умов.

Разом з тим, за висновками судової колегії, договір продовжений на весь наступний календарний 2016 рік, оскільки згідно положень п.11.1 договору намір про припинення договору мав бути заявлений до 30.11.2015р. включно. Будь-яких доказів на підтвердження заявленого наміру про припинення договору в обумовлені строки матеріали справи не містять, як і не містять відомостей щодо згоди позивача на розірвання договору на підставі пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", яка зроблена ним з порушенням строку, обумовленого пунктом 11.2 договору.

Скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що сторони при укладанні договору не передбачили всі істотні умови (не було передбачено надання послуг та їх обсяг у першому півріччі календарного року), а відтак були змушені переглядати його умови, що відповідно до п.11.2 договору призвело до неможливості продовження дії договору на 2016р. Укладання додаткової угоди №1 від 01.10.2015р., якою переглянута вартість послуг, є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п.11.2 унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік. Додатковою угодою №2 від 31.12.2015р. до договору сторони продовжили його дію виключно на перший квартал 2016р. і визначили відповідний обсяг послуг, що надається. Вказаною додатковою угодою надання послуг, а відтак і визначення відповідних обсягів, що є обовязковою істотною умовою договору, починаючи з квітня 2016р. до грудня 2016р. включно не передбачалось. З огляду на зазначене, на переконання скаржника, починаючи з 01.04.2016р. між сторонами відсутні будь-які договірні зобовязання.

З цього приводу судова колегія зауважує наступне. Якщо однією із сторін внесено пропозицію щодо зміни окремих умов договору, яка приймається іншою стороною шляхом укладання додаткової угоди до договору, то це в контексті приписів п.11.2 договору не є переглядом умов, що тягне за собою прямі наслідки у вигляді його розірвання. Вказані дії є свідченням волевиявлення сторін продовжувати існуючі правовідносини, але з урахуванням внесених змін.

Щодо додаткових угод, які розцінені апелянтом як перегляд умов договору, що унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік, судова колегія зазначає наступне. Додаткові угоди №1 від 01.10.2015р. та №2 від 31.12.2015р. підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без зауважень, що свідчить про погодження умов, у звязку з чим угоди не можуть розцінюватися в контексті приписів п.11.2 договору як обставини, що перешкоджають автоматичній пролонгації договору на наступний календарний рік. При цьому, посилання відповідача на те, що додатковою угодою №2 від 31.12.2015р. сторони продовжили дію договору лише на перший квартал 2016р., є помилковим, оскільки з тексту додаткової угоди №2 вбачається погодження сторонами лише змін щодо кількості та вартості наданих послуг, а не змін строку дії договору.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №917/1243/16 є безпідставним, оскільки обставини справи, що розглядається, не є тотожними обставинам справи №917/1243/16. Так, з тексту названої постанови Верховного Суду вбачається, що додатковою угодою №2 до договору №3/15-НР від 30.06.2015р. сторони виклали пункт 11.1 договору у новій редакції, зазначивши, що договір набирає чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015р. та діє до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. У той же час, у межах справи №922/2896/18 додатковими угодами сторони не змінювали строк дії договору.

Апелянтом, разом з іншим, зазначено, що господарський суд Харківської області використав помилковий текст позовної заяви, а саме невірно зазначив дати укладання додаткових угод №1 та №2 до договору, що не дало змоги належним чином оцінити, що між сторонами відбулася подія, яка унеможливила його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік. Зазначене зауваження щодо дат додаткових угод є доречним, проте не має правових наслідків, оскільки зміст додаткової угоди №1 від 01.10.2015р. та додаткової угоди №2 від 31.12.2015р., які наявні в матеріалах справи, застосовано судом належним чином і така описка не вплинула на правомірність винесеного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" зауважує, що акти приймання-передачі природного газу за спірний період складені позивачем в односторонньому порядку та не підписані відповідачем. Позивачем не надано жодних документальних доказів, які б свідчили, що у спірному періоді останній отримував природний газ, який належав Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у зоні ГПУ «Полтавагазвидобування».

З цього приводу судова колегія зазначає наступне. Матеріалами справи доведено факт надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу на підставі договору №ПГВ-15-Н від 30.06.2015р. у період липень 2015р. - квітень 2016р., про що свідчать акти фактично протранспортованих обсягів за вказаний період, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

У свою чергу, газотранспортним підприємством у період травень 2016р. грудень 2016р. замовнику було надано послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій, у зв'язку з чим на адресу замовника рекомендованими листами з повідомленням про отримання було направлено акти фактично протранспортованих послуг та відповідні рахунки-фактури. Згідно вищевказаних рахунків замовник оплату не провів, листами повідомив газотранспортне підприємство про відмову від підписання документів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 3.3 договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" не надало належних та допустимих доказів направлення мотивованої відмови від підписання зазначених актів.

При цьому, за умовами договору, укладеного між сторонами спору, саме акти наданих послуг підтверджують факт надання послуг з транспортування газу та є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" 60828,86грн. При цьому, враховуючи викладені вище висновки Східного апеляційного господарського суду, аргументи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін. За змістом ст.129 ГПК України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", м.Харків на рішення господарського суду Харківської області від 10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р.) у справі №922/2896/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.01.2019р. (повний текст підписано 16.01.2019р.) у справі №922/2896/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.В. Стойка

Суддя Л.Ф. Чернота