ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Справа № 906/744/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Гладка Л. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 15 січня 2019 року в справі № 906/744/18 (суддя С.Г. Кравець)

час та місце ухвалення: 15 січня 2019 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:15 год; повний текст рішення складено 23 січня 2019 року

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал"

про зобов'язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1262 грн 32 коп. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном

за участю представників сторін:

від Позивача - ОСОБА_1;

від Відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Локо Діджітал» (надалі Відповідач), в якому просило повернути орендоване майно, а саме майданчик площею 3,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, село Ірша, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці у відповідності до пунктів 10.7-10.10 Договору оренди від 30 вересня 2014 року № 1574 та стягнення 1262 грн 32 коп. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що листом від 5 грудня 2017 року за №ДН-4/01-4/1491 Позивач, посилаючись на закінчення строку дії договорів, у тому числі договору №1575 від 30 вересня 2014 року та непідписання додаткових угод, вимагав негайно повернути майно згідно зазначених договорів, за участю балансоутимувача - Коростенської дирекції залізничних перевезень. Позивач своїм листом від 20 березня 2018 року за №НЗР-5/277 повідомив Відповідача про закінчення 31 березня 2018 року дії договору оренди №1568 від 30 вересня 2014 року на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та вимагав повернення орендованого майна, відповідно до пунктів 10.9-10.10 договору оренди, а також підписання відповідних актів приймання-передавання про повернення майна.

Окрім того, виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії Позивача звернувся до Відповідача листом №ДН-4/01-4/1085 з вимогою про повернення майна та підписання актів. Однак, Відповідач відповіді на вищевказані листи не надав, викладені в них вимоги не виконав, майно не повернув. Позивач, посилаючись на закінчення строку дії договору оренди 31 березня 2018 року та те, що Відповідачем не повернуто нерухоме майно, звернувся до суду з позовом про зобов'язання Відповідача повернути орендоване нерухоме майно та стягнути неустойку за час безпідставного користування ним у сумі 1243 грн 12 коп..

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15 січня 2019 року в справі № 906/744/18 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що листи Позивача від 5 грудня 2017 року, 20 березня 2018 року, 23 березня 2018 року, 10 липня 2018 року не можуть бути розцінені, як підстава для припинення дії договору оренди в порядку статті 764 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору такі повідомлення Відповідачу не направлялися, та відповідно договір оренди продовжувався на кожні наступні 3 місяці без укладення додаткових договорів. Крім того, місцевий господарський суд вказав, що Позивач належним чином не обґрунтував обставину щодо припинення дії договору оренди саме з 31 березня 2018 року, оскільки відповідно до додаткового договору від 27 квітня 2017 року дію договору оренди продовжено до 30 червня 2017 року включно. Разом з тим суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що надана до справи копія додаткового договору, згідно з яким строк дії визначено з 1 липня 2017 по 31 серпня 2017 року до уваги не береться, оскільки не містить дати його укладення. Оскільки Позивачем не дотримано вимоги пункту 10.3 договору оренди та вимог чинного законодавства, місцевий господарський суд у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що дія договору оренди нерухомого майна № 1568 від 30 вересня 2014 року про оренду нерухомого майна (майданчик площею 3,2 кв.м., у смузі полоси відводу залізниці) не припинена.

Позивач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 168-174), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що дія договору закінчилася 31 березня 2018 року, з боку Позивача неодноразово направлялися листи та повідомлення для Відповідача про закінчення 31 березня 2018 року Договорів оренди у відповідності до частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального мана» з вимогами повернути орендоване майно у відповідності пунктів 10.9, 10.10 Договору оренди. також апелянт вказав, що діюче законодавство не містить заборони щодо повідомлення про закінчення договірних орендних відносин раніше останнього дня дати закінчення договору. На думку скаржника судом першої інстанції не враховано, що пунктом 3.11 розділу 3 Договору оренди нерухомого майна від 30 вересня 2014 року № 1574 передбачено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди Відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Відповідача від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Окрім того апелянт зазначає, що після закінчення терміну дії договору (31 березня 2018 року) Позивач рахунки Відповідачу за оренду та інші платежі не виставляв, але щомісячно від Відповідача надходили платіжні доручення та в графі призначення платежу вказано: «часткова оплата/оплата за оренду, за відшкодування витрат згідно договорів № 1568-1575 від 30.09.2014». Також апелянт наголошує на тому, що доказів направлення рахунків від Позивача Відповідачу після закінчення строку Договору оренди не було надано до суду та не міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року (том 2, а.с. 167) відкрито апеляційне провадження у справі № 906/744/18 за апеляційною скаргою Позивача. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив.

1 березня 2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 березня 2019 року було призначено справу № 906/744/18 до розгляду на 10 квітня 2019 року об 16:00 год. в режимі відеоконференції (том 4, а.с. 121).

Позивачем на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду було направлено клопотання, з додатками з котрих слідувало, що було здійснена зміну найменування Позивача (з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство), що в подальшому знайшло своє відображення під час слухання справи.

В судове засідання від 10 квітня 2019 року представники Відповідача не зявилися.

З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та списку № 818 групованих поштових відправлень рекомендованих листів Північно-західного апеляційного господарського суду вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 5 березня 2019 року явка сторін обов'язковою не визнавалась.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника Відповідача, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 10 квітня 2019 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, з підстав, висвітлених в ній та наголосив, що листи про повернення орендованого майна направлялися Відповідачу неодноразово, а вказав, що те яка форма такого повідомлення значення не має, а має значення лише зміст самого листа.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, що 30 вересня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та Відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1574 (далі-Договір; том том 1; а.с.15-17).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, орендодавець передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування нерухоме майно-майданчик площею 3,2 кв.м. (реєстровий №04713033.35. БКТЦВК058), що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно-Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість за станом на 31 березня 2014 року і становить 2200 грн.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, майно передане в оренду для встановлення металевої щогли на залізобетонній опорі з метою надання послуг з доступу до Інтернету.

30 вересня 2014 року актом приймання-передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області передало, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно майданчик площею 3.2 кв.м. (реєстровий №04713033.35. БКТЦВК058), що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно-Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці (том 1, а.с.18).

Пунктом 10.1 Договору, визначено, що Договір укладено до 1 квітня 2015 року включно.

Водночас, 1 квітня 2015 року сторони додатковим договором № 1 до Договору продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності до 1 серпня 2015 року включно.

17 липня 2015 року сторони додатковим договором № 2 до Договору продовжили дію Договору оренди, що належить до державної власності до 31 грудня 2015 року включно (том 1, а.с. 19, на звороті).

Водночас, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області втратило право виступати орендодавцем щодо нерухомого майна переданого за договором №1574 від 30 вересня 2014 року у звязку з утворенням публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" №4442-6 від 23 лютого 2012 року та постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25 червня 2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"".

Позивач набув статусу орендодавця, у звязку з чим 4 березня 2016 року було укладено відповідний додатковий договір (том 1, а.с.20), яким внесені, зокрема, наступні зміни до договору оренди:

· орендодавцем майна за договором оренди №1574 від 30 вересня 2014 року є Позивач, найменування балансоутримувача змінено на структурний підрозділ виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця";

· орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року - становить 125 грн 98коп.;

· орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок Позивача; одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна Залізниця";

· договір діє з 1 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору, не змінені даним додатковим договором, і відповідно залишені сторонами без змін.

Саме тому, 4 березня 2016 року актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно майданчик, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці, площею 3.2 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31 березня 2014 року і становить за незалежною оцінкою 2200 грн (том 1, а.с. 22).

В подальшому, 11 квітня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє до 30 червня 2016 року включно" (том 1, а.с.23).

27 липня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції "Цей Договір діє з 1 липня 2016 року до 31 липня 2016 року включно" (том 1, а.с.23, на звороті).

21 вересня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір № 6, відповідно до якого пункт 10.1 викладено в наступній редакції:

"Цей Договір діє з 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2016 року включно" (том 1, а.с. 24).

18 листопада 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір, яким було внесено зміни до пункту 3.1 Договору, а саме в частині розміру орендної плати. Таким чином з 1 жовтня 2016 року розмір орендної плати становить 133 грн без ПДВ (том 1, а.с. 26, на звороті).

13 грудня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє з 1 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року включно" (том 1, а.с.25).

27 квітня 2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє з 1 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року включно" (том 1, а.с.25, на звороті).

Вищевказаний договір, додаткові договори та акти приймання-передання підписані та скріплені печатками сторін, що сторонами по справі не оспорюється та не спростовується.

В листі від 5 грудня 2017 року за №ДН-4/01-4/1491 Позивач, посилаючись на закінчення строку дії договорів, у тому числі Договору №1574 та непідписання додаткових угод, вимагав негайно повернути майно згідно зазначених договорів, за участю балансоутимувача - Коростенської дирекції залізничних перевезень (том 1, а.с.135).

В подальшому, 20 березня 2018 року Позивач листом за №НЗР-5/277 повідомив Відповідача про закінчення 31 березня 2018 року дії Договору №1574 на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та вимагав повернення орендованого майна, відповідно до пунктів 10.9-10.10 Договору, а також підписання відповідних актів приймання-передавання про повернення майна (том 1, а.с. 27, докази надіслання 21 березня 2018 року том 1, а.с. 28 та отримання 23 березня 2018 року том 1, а.с. 28 на звороті).

Як вказує Позивіач, 23 березня 2018 року виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Позивача звернулася до Відповідача з листом №ДН-4/01-4/456 про повернення майна на протязі 3-х робочих днів після закінчення Договору та про підписання акту прийому - передання майна (том 1, а.с.29, докази надіслання 23 березня 2018 року том 1, а.с.30 та вручення Відповідачу 26 березня 2018 року том 1, а.с.30 на звороті).

10 липня 2018 року виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Позивача повторно звернувся до Відповідача листом №ДН-4/01-4/1085 з вимогою про повернення майна та підписання актів (том 1, а.с. 31, докази надіслання том 1, а.с. 32 та вручення Відповідачу 12 липня 2018 року том 1, а.с. 32 на звороті).

Про те як зазначає Позивач, Відповідач відповіді на вищевказані листи не надав, викладені в них вимоги не виконав, майно не повернув.

З огляду на зазначене, Позивач, посилаючись на закінчення строку дії Договору, на переконання Позивача, 31 березня 2018 року та неповернення орендованого майна, звернувся до суду за захистом порушеного, на думку Позивача, права, з позовом про зобов'язання Відповідача повернути орендоване нерухоме майно та стягнути неустойку за час безпідставного користування ним у сумі 1262 грн 32 коп..

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, як визначено приписами статті 629 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України та статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1статті 760 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вплачувати орендну плату. Аналогічні положення містяться в пункті 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частин 1 та 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Аналізуючи встановлені обставини справи на предмет їх відповідності позовним вимогам щодо підставності звернення Позивача з відповідними листами, а в подальшому з даним позовом до суду щодо повернення орендованого майна, в правовому полі норм діючого законодавства України, дія котрих направлена на регулювання відносин з приводу оренди майна, судова колегія зазначає наступне.

Факт передання орендованого майна до статутного капіталу Позивача підтверджується зведеним переліком майна від 18 серпня 2015 року (том 1, а.с.35-36).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Окрім того, на підставі Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Позивач був утворений як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності на базі Укрзалізниці.

Згідно зі статтею 329 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Частиною 1 статті 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

Пунктом 10.5 Договору сторони погодили, що реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

З огляду на наведене, Позивач набув право власності на нерухоме майно (розташоване за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці) та стало орендодавцем за договором №1574, укладеним з Відповідачем.

З метою дотримання принципу рівності учасників судового процесу та балансу інтересів сторін, колегія суддів досліджує доводи та заперечення як зі сторони Позивача так і зі сторони Відповідача.

Відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву та апеляційну скаргу, акцентує увагу на тому, що у отриманому Відповідачем додатковому договорі вказано строк його дії до 31 серпня 2017 року, тоді як сам додатковий договір отримано лише 8 листопада 2017 року, і будь-яких дій з боку Позивача з питання подальшого продовження договірних відносин між сторонами не було. Крім цього, в новій редакції додаткового договору передбачалася одностороння зміна умов договору з боку Позивача, а саме його дострокове розірвання, що, на думку Відповідача, є формою зловживання орендодавцем своїми правами.

Також Відповідач зазначає, що з метою врегулювання договірних відносин, він направив Позивачу додатковий договір до Договору в новій редакції разом з протоколом розбіжностей, в якому Відповідач запропонував Позивачу виключити певні пункти, які суперечать умовам Договору (том 1, а.с. 128-130). Вказує, що зазначений договір та протокол розбіжностей Позивачем повернуто не було, однак орендні платежі ним приймалися, оренда майна продовжувалася. Водночас, Відповідач вважає, що оскільки, вказана у статті 181 Господарського кодексу України процедура щодо вжиття заходів врегулювання розбіжностей не була виконана Позивачем, запропоновані Відповідачем у протоколі розбіжностей пропозиції, вважаються прийнятими, а відтак спірний додатковий договір до Договору, вважається діючим в запропонованій Відповідачем редакції.

Водночас, Позивачем було відправлено на електронну адресу Відповідача додатковий договір до Договору, згідно з яким строк його дії мав бути продовженим з 1 липня 2017 року до 31 серпня 2017 року.

Згідно доводів Відповідача, вказаний примірник Договору підписано Позивачем, відправлено рекомендованим листом №02/08/17-3 від 1 серпня 2017 року та отримано Позивачем 8 серпня 2017 року (том 1, а.с.124-125, докази отримання том 1, а.с.126), після чого на адресу Відповідача підписаний сторонами примірник договору не надійшов.

В той же час, з поданих Відповідачем до матеріалів справи доказів також вбачається, що 8 листопада 2017 року Відповідач отримав підписаний Позивачем проект додаткового договору (без зазначення дати додаткового договору), в якому вказано термін його дії по 31 серпня 2017 року та передбачалася зміна умов Договору щодо його припинення, зокрема дострокове.

В свою чергу Відповідач підписав вказаний додатковий договір з протоколом розбіжностей від 13 листопада 2017 року, в якому запропонував виключити пункт 5.14 Договору, а пункт 10.1 викласти в такій редакції: "Цей договорі укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01 липня 2017 року до 31 травня 2020 року включно. Термін договору визначено відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"" 13 листопада 2017 року надіслав на адресу Позивача (том 1, а.с.128-132, доказ надіслання том 1, а.с.133). Вказане поштове відправлення отримане Позивачем 15 листопада 2017 року.

При цьому доказів направлення на адресу Відповідача додаткового договору з протоколом розбіжностей, після його розгляду Позивачем, матеріали справи не містять.

Разом з тим, приймаючи до уваги обставину надіслання Відповідачем примірника додаткового договору з протоколом розбіжностей листом №13/11/17-1 від 13 листопада 2017 року (том 1, а.с. 131-132) як зустрічної пропозиції редакції умов додаткового Договору та відсутності доказів прийняття цієї пропозиції Позивачем, в правовому полі статті 181 Господарського кодексу України, колегія суддів констатує, що одержання стороною у встановлений строк відповіді на пропозицію про укладення додаткового договору з протоколом розбіжностей від другої сторони не є наслідком автоматичного укладення відповідного договору в редакції відповідача, а лише передбачає право передати спір на вирішення суду.

Вищеописане спростовує доводи Відповідача про продовження строку дії Договору до 31 травня 2020 року включно в порядку статті 181 Господарського кодексу України.

В той же час Північно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до пункту 1 статі 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як вбачається з пункту 10.6 Договору: чинність припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; іквідації орендаря (юридичної особи).

Відповідно до пункту 10.3 Договору, зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін; зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 10.4 Договору визначено, що продовження цього Договору здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

Водночас, відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту статтей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, колегія суддів констатує, що якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

З системного аналізу Договору та Додаткових договорів вбачається, що Договір було укладено строком на 6 місяців до 1 квітня 2015 року включно (пункт 10.1 Договору). В подальшому, сторонами в письмовій формі неодноразово укладались додаткові договори про продовження строку дії Договору (зокрема, 27 квітня 2017 року було укладено додатковий договір, згідно з пунктом 10.1 якого погоджено, що договір діє по 30 червня 2017 року включно; том 1, а.с. 25, на звороті), які виконувалися сторонами та ніким не оспорювалися і не визнавалися недійсними з підстав їх укладення неналежним орендодавцем, у зв'язку з чим, правомірність вказаних правочинів презюмується в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу майно не повернуто, а Відповідач продовжує ним користуватись та не реагує на звернення Позивача щодо його повернення.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, колегія суддів констатує, що якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 5 червня 2018 року по справі № 904/7825/17.

Окрім того, як зазначив сам Позивач у відповіді на відзив від 25 жовтня 2018 року та не спростував Відповідач, дія Договору неодноразово продовжувалась сторонами на наступні терміни, зокрема, з 1 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 1 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, без підписання додаткових договорів.

З доказів, долучених до матеріалів справи листів вбачається, що договірні відносини між сторонами не припинилися і після отримання Відповідачем листа Позивача від 5 грудня 2017 року за №ДН-4/01-4/1491, в якому, посилаючись на закінчення строку дії Договорів та непідписання додаткових угод, Позивач вимагав негайно повернути майно згідно зазначених Договорів (том 1, а.с.135).

В листі №НЗР-5/277 від 20 березня 2018 року Позивач окрім вимоги про повернення майна на протязі 3-х робочих днів після закінчення договору оренди, вказав, що вважає Договір є таким, що припиняє свою дію (розірваним) з 1 квітня 2018 року.

Враховуючи вищезазначені листи Позивача розглядаючи їх саме в правовому полі норми матеріального права, з урахуванням того, що Позивачем фактично не було направлено (надано) Відповідачу заяву про припинення спірного договору оренди або заперечення щодо його оновлення на новий строк, а зміст вищеописаних листів по своєму змістовному наповненню не спрямовані на припинення Договору, а лише щодо повернення майна, колегія суддів приходить висновку про невідповідність дій Позивача щодо надіслання листів Відповідачу (зокрема за №НЗР-5/277 від 20 березня 2018 року) як умовам діючого між сторонами Договору так і встановленому законом порядку повідомлення про припинення дії договору (зважаючи на диспозитивний характер встановленого місячного терміну саме після дії договору).

При цьому апеляційний господарський суд констатує, що у відповідності до вимог статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" повідомлення, що направляється до закінчення терміну дії договору, мало би бути направлене не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну дії договору та мало би містити обґрунтоване посилання на намір використовувати майно для власних потреб.

В іншому разі договір не вважається таким, що продовжений на той самий термін і на тих самих умовах лише у разі направлення заяви сторони про припинення (або зміну умов) протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

У даному випадку, протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору Відповідачу заява про припинення терміну дії Договору Позивачем не направлялася. А отже, на переконання колегія суддів і наслідків у вигляді припинення дії Договору (як зазначає Позивач з 1 квітня 2018 року) не відбулося.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що в матеріалах справи міститься договір №210/2011-ЦЮ про Співробітництво від 29 вересня 2011 року, укладений між Відповідачем та Державною адміністрацією залізничного транспорту України (том 1, а.с.226-231), дія котрого спрямована на врегулювання відносин щодо встановлення телекомунікаційної мережі безпроводового доступу, що в подальшому знайшло своє відображення у даному Договорі. При цьому на виконання договору про співробітництво між сторонами укладено ряд інших договорів: про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку; про надання послуг використання місця в захисній полімерній трубці; про надання послуг доступу та використання місць в каналах кабельної каналізації; про надання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ), які станом на час розгляду справи є чинними (том 2, а.с.6-110) та забезпечують функціонування орендованого майна разом з необхідними комунікаціями, як цілісної системи технологічного процесу.

Отже, вищевказані правочини так як і даний Договір укладались між сторонами з метою забезпечення надання послуг безпроводного доступу до мережі Інтернет пасажирам швидкісних потягів Інтерсіті та іншим користувачам на комерційній основі.

Окрім того, доданими до справи документами Відповідачем підтверджено здійснення платежів за користування орендованим майном та прийняття їх Позивачем за вказаним Договором (том 1, а.с. 146-150, 213, 215, 216).

Враховуючи усе описане вище у даному судовому рішенні в контексті листів Позивача, колегія суддів прийшла висновку, що дія Договору про оренду нежитлового приміщення, не припинена, а відтак, вимоги Позивача про повернення майна (заявлена не у визначені законом строки щодо припинення договору та в цілому без акцентування уваги на такому припиненні дії Договору) та стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення майна є передчасними та безпідставними, а в цілому такими, що задоволенню не підлягають.

Відтак, Північно-західний апеляційний господарський суд повністю відмовляє Позивачу в задоволенні даного позову.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак суд залишає без змін оспорюване рішення.

При цьому колегія суду наголошує на тому, що за змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, а тому залишає дану апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 15 січня 2019 року у справі № 906/744/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15 січня 2019 року в справі №906/744/18 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 906/744/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.