ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 910/22073/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

відділу ДВС: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Юридична компанія "САГРУЛ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2019, винесену за

результатами розгляду

скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" на бездіяльність державного виконавця Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №53406313 щодо примусового виконання наказу

у справі №910/22073/16 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична

компанія "САГРУЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд- Технології"

про стягнення 7 817,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №910/22073/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Сагрул" (далі за текстом - позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (далі за текстом - відповідач) 7 817,16 грн. задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 856,57 грн., 6 643,64 грн. інфляційних втрат, 700,80 грн. витрат на послуги адвоката та 1 207,13 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

07.02.2017 на виконання вказаного судового рішення видано наказ.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 та від 04.06.2018 розглянуто скарги позивача на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

11.02.2019 позивач подав до суду чергову скаргу на бездіяльність державного виконавця, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києва у виконавчому провадженні №53406313 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №910/22073/16, яка виразилася у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у названому виконавчому провадженні;

- зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Печерського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києва усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53406313 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №910/22073/16;

- зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Печерського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києва внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження №53406313 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №910/22073/16 до Автоматизованої системи виконавчого провадження;

- стягнути з Печерського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києва 2 250,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Вказана скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем не вживаються усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у справі №910/22073/16, а саме розшук майна, на яке можна звернути стягнення, та не направлено до всіх органів влади запитів щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі №910/22073/16 скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 53406313 щодо виконання судового рішення від 24.01.2017 у справі №910/22073/16 незаконною. В іншій частині скарги відмовлено. Водночас, суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії, оскільки даний обов'язок встановлений нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 2 250,00 грн., пославшись на малозначність даної справи та незначний обсяг проведеної адвокатом роботи, у зв'язку з чим заявлена сума витрат не є розумною межею у визначені розміру гонорару.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі №910/22073/16 в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині рішення про задоволення вказаних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 250,00 грн. і ці витрати мали бути відшкодовані судом при задоволенні скарги за рахунок іншої сторони. Судом не враховано, що оскільки у дані справі вже винесено рішення по суті заявлених вимог, то посилання на будь-якій подальшій стадії розгляду заяви чи скарги на ціну позову є протиправним. Окрім того, суд не надав належної оцінки тому, що за умовами укладеного між позивачем та адвокатом договору вартість години роботи останнього становить 150,00 грн., що є втричі менше від розміру послуг адвокатів відповідного регіону. Позивач вважає, що допущені судом порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду.

Представники сторін та Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві в судове засідання не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників сторін та Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

За результатами розгляду скарги позивача на бездіяльність держаного виконавця, місцевим господарським судом було встановлено відсутність доказів вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/22073/16 від 07.02.2017, виконавче провадження по якому було відкрито постановою №53406313 від 14.02.2017, а також відсутність будь-яких відомостей з цього приводу в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua/), у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення скарги позивача в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання судового рішення від 24.01.2017 у справі №910/22073/16. В частині вимоги про зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії судом відмовлено, оскільки даний обов'язок встановлений нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Однак позивачем в апеляційній скарзі оскаржується лише висновок місцевого господарського суду про відмову у відшкодуванні позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 2 250,00 грн. З цього приводу колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В ст. ст. 123, 126 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч.2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегією суддів враховано п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, надання адвокатом Грищенком О.М. правової допомоги позивачу підтверджується:

- копією договору №03-08-2018 від 03.08.2018 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), укладеного між позивачем та адвокатом Грищенком О.М.;

- квитанцією №0.0..2 від 10.02.2019 на суму 2 250,00 грн.;

- актом прийому-передачі документів від 03.08.2018;

- актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09.02.2019.

Приймаючи до уваги обсяг виконаної адвокатом роботи (15 годин на правову допомогу щодо аналізу правовідносин між позивачем та відповідачем, що виникли у виконавчому провадженні №53406313, складання скарги на бездіяльність державного виконавця), категорію складності справи і безпосередньо питання, з приводу якого подано скаргу місцевому господарському суду, а також часткове задоволення скарги позивача, відсутність адвоката позивача у судовому засіданні в місцевому господарському суді, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку критерію розумності та співмірності витрат на правову допомогу відповідає сума у розмірі 1 125,00 грн., що становить 50% від заявленої до стягнення суми відповідних витрат. Саме ця сума підлягає стягненню з органу державної виконавчої служби на користь позивача відповідно до ст. 344 ГПК України.

Оскільки вищевказані правові норми та наявні у справі матеріали залишилися поза увагою місцевого господарського суду, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі №910/22073/16 підлягає зміні відповідно до ст. 277 ГПК України із зазначенням розподілу витрат на правову допомогу з підстав, викладених у даній постанові.

Відповідно апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню і витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за її подання підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок органу державної виконавчої служби пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 270, 273, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі №910/22073/16 змінити, доповнивши її резолютивну частину пунктом 4 наступного змісту:

"4. Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" 1 125,00 грн. (одну тисячу сто двадцять п'ять гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу".

3. Пункти 4, 5, 6 та 7 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 у справі №910/22073/16 вважати відповідно пунктами 5, 6, 7 та 8.

4. Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" 960,50 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень 50 копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів стягувача та боржника.

6. Матеріали справи №910/22073/16 повернути Господарському суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.04.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук