Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/996/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

секретар судового засідання: Чухалова О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ясинецька Н.М.-адвокат (ордер серія ЖТ №055356 від 26.10.18);

від відповідача: Марченко В.М.- адвокат (ордер серія КВ №401032 від 25.03.19).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа - підприємець Ейсмонт Віталій Станіславович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Коростенська дирекція залізничних перевезень" про визнання укладеним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 933 від 01.09.2009, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - асфальтову площадку, площею 800 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А, строком до 31.12.2018 року включно.

Ухвалою господарського суду від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 20.12.2018.

Ухвалами господарського суду від 20.12.2018, 17.01.2019, 24.01.2019, 21.02.2019 підготовчі засідання були відкладені.

Ухвалою від 07.03.2019 суд, зокрема:

- продовжив строк підготовчого провадження до 26.03.2019, застосувавши ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відклав підготовче судове засідання на 26.03.2019;

- залишив без розгляду заяву від 15.02.2019 в частині залучення Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача;

- замінив відповідача у справі із Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Коростенська дирекція залізничних перевезень" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська,5, ідентифікаційний код 40075815);

- прийняв до розгляду заяву від 15.02.2019 в частині зміни предмета позову та вважав заявленим до розгляду спір про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 933 від 01.09.2009, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - асфальтову площадку, площею 800 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна 23А, на тих самих умовах, строком до 31.12.2018 включно.

Ухвалою суду від 26.03.2019 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу №906/996/18 до судового розгляду по суті, призначити судове засідання на "04" квітня 2019 р. о 16:00.

Також ухвалою господарського суду від 26.03.2019 задоволено клопотання АТ "Українська залізниця" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та доручено Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання 04.04.2019 по справі №906/996/18 в режимі відеоконференції за участю повноважного представника АТ "Українська залізниця".

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмета позову, додаткового обґрунтування та відповіді на відзив.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на приписи ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та вказує, що оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Позивач зазначає, що за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, тобто в період часу з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року, на підставі ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір №933 від 01.09.2009 вважається продовженим на такий же строк, тобто з 01.07.2018 до 30.09.2018, а враховуючи відсутність відповідних заяв також і в період з 01.10.2018 по 31.10.2018, договір був продовжений на строк з 01.10.2018 по 31.12.2018. Однак, оскільки відповідач не визнає право позивача на оренду за продовженим договором оренди, то його право, як вважає позивач, підлягає захисту в судовому порядку.

Представник позивача також заперечила факт отримання ФОП Ейсмонтом В.С. листа від 26.04.2018 № НЗР-5/386, та вказала, що останній направлено Регіональною філією, що не є стороною договору. Крім того, позивач звертає увагу, що вищевказаний лист відповідача не може бути належним доказом повідомлення орендаря про припинення договору оренди, оскільки мав бути направлений протягом місяця після закінчення дії договору, а саме з 01.07.2018 по 31.07.2018.

Також позивач, зсилаючись на ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", правову позицію ВС у справі №927/195/18, практику Європейського суду з прав людини, вважає, що має переважне право на укладення договору оренди нерухомого майна, тому проведення електронних аукціонів буде суперечити вказаним нормам.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, а також відзиві регіональної філії "Південно-Західна залізниця", яку замінено на АТ "Українська залізниця".

Відповідач вважає, що згідно з пунктом 1 додаткового договору від 10.05.2018 сторони дійшли згоди, що договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року без подальшого продовження, а тому відсутні підстави для визнання договору №933 від 01.09.2009 продовженим на новий строк. При цьому відповідач зсилається на приписи ч. 1 ст. 17, ч.2,3 ст.26, ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 291, ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України.

Відповідач також зазначає, що Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" листом від 26.04.2018 №H3P-5/386 повідомляла орендаря про закінчення 30.06.2018 строку дії договору оренди нерухомого майна та про необхідність повернення майна орендодавцю. А також, що відповідно до Порядку розпорядження майном ПАТ "Українська залізниця", затвердженого Постановою КМУ від 22.11.2017 №1054, позивач може брати участь у електронних торгах на загальних підставах.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.07.2007 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (надалі-орендодавець) та приватним підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем (далі-орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №691 (надалі-Договір № 691 (а.с. 26-29, т.1).

Згідно зп.1.1 даного Договору № 691 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - асфальтну площадку, площею 800 кв.м., що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання ДТГО "Південно-Західна залізниця" (надалі-балансоутримувач) та розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А (надалі-майно).

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що у разі припинення цього Договору майно повертається орендарем балансоутримувачу за участю орендодавця або підприємству, вказаному орендодавцем. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно з п.2.5 даного Договору, обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні.

Відповідно до п.10.1 Договору, останній укладено строком на 11 місяців, що діє з 11.07.2007 до 10.06.2008 включно.

Згідно з п.10.6 Договору, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, встановлений цим Договором.

15.08.2008 року між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір №1 до даного Договору (надалі - додатковий Договір №1) згідно якого сторонами було поновлено Договір № 691 на строк до 10.05.2009.

01.09.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (надалі-орендодавець) та приватним підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем (далі-орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №933 (надалі-Договір № 933 (а.с. 31-33, т.1).

Предмет даного Договору №933 є тотожним Договору №691, а саме площадка, площею 800 кв.м., що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця» та розташована за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23 А.

Згідно з п.10.1 даного Договору, цей Договір укладено строком на два роки 364 дні, що діє з 01.09.2009 року до 29.08.2012 року включно.

За умовами п.10.4 даного Договору, продовження цього Договору здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 10.10 даного Договору, сторони обумовили, що майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання при поверненні майна покладається на орендаря.

31.08.2012 року між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий Договір №1, згідно з яким було продовжено дію даного Договору до 28.08.2015 року включно.

В період з 31.08.2012 до 12.08.2015 сторонами укладено Додаткові договори до договору оренди №933, якими продовжувалася дія Договору та змінювався розмір орендної плати (а.с. 35-38, т.1).

26.01.2016 року листом за №06/286 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області повідомило позивача про зміну власника майна та припинення Договору оренди від 01.19.2009 року №933 з 31.12.2015 (а.с.39, т.1).

09.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі-орендодавець) та орендарем було укладено додатковий Договір до Договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 року №933, яким змінено сторону орендодавця, збільшено орендну плату, строк чинності визначено з 01.12.2015 до 31.03.2016 включно (а.с. 40, т.1).

05.04.2016 року між орендодавцем та орендарем укладено додатковий Договір до Договору, згідно з п.10.1 якого строк його чинності встановлено до 30.06.2016 року включно (а.с .42, т.1).

У подальшому сторони уклали ряд Додаткових договорів до Договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 №933, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2017 року включно (а.с.43-49, т.1).

10.05.2018 року між орендодавцем та орендарем було укладено Додатковий договір до Договору №933, згідно з яким сторони дійшли згоди, що строк дії Договору з 01.04.2018 по 30.06.2018 без подальшого продовження (а.с. 50, т.1).

Таким чином, за додатковою угодою сторін від 04.02.2018 договір було продовжено на три календарні місяці.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи, що нерухоме майно, орендоване згідно Договору оренди №589 від 01.12.2006 належить до державної власності, до спірних правовідносин застосовуються як положення Цивільного та Господарського кодексів так і Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка узгоджується зі ст. 759 Цивільного кодексу України, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться у частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У п. 10.4. Договору №933 сторони погодили, що продовження цього Договору здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Таким чином, оскільки додатковим договором від 10.05.2018 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 №933 (а.с. 50, т.1) сторони погодили строк дії останнього до 30.06.2018, то відповідач в силу приписів ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у період з 01.07.2018 до 31.07.2018 (протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору) мав повідомити позивача про припинення дії договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, за відсутності заперечень жодної із сторін строк дії договору № 933 неодноразово продовжувався до 31.12.2018.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення позивачу листа від 26.04.2018 № НЗР-5/386 (а.с. 98, т.1), за змістом якого орендодавець повідомляє орендаря, що договір оренди є таким, що припиняє свою дію (розірваним) з 01.07.2018 та вимагає повернути майно за вказаним договором, а також підписати відповідний акт приймання-передавання.

Заперечуючи отримання вказаного листа, представник позивача вказав, що в цей період позивачу направлялись рахунки, а доказів направлення листа з описом вкладення відповідачем не надано.

Матеріалами справи підтверджується, що після 30.06.2018 орендодавець в особі Регіональної філії як і раніше продовжував виставляти рахунки за орендну плату, а орендар сплачував кошти на підставі вказаних рахунків (155-183, т.1).

Враховуючи зміст рахунків, твердження відповідача щодо їх виставлення за фактичне користування нерухомим майном суд оцінює критично.

Суд також зазначає, що згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, оскільки воно гарантовано імперативно нормою закону (частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"). Вказану правову позицію висловлено у п.16 Постанови Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 910/321/18.

З огляду на вказані норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що мають вищу юридичну силу, посилання відповідача на п. 13 Постанови Кабінету Міністрів від 22.11.2017 № 1054 "Про затвердження Порядку розпорядження майном публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", також є безпідставними.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

З огляду на викладане, враховуючи імперативні приписи статей 284 Господарського кодексу України та 764 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", зважаючи що відповідачем не доведено належним чином, що на дату закінчення строку Договору і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо його продовження, суд дійшов висновку, що Договір оренди №933 від 01.09.2009 двічі продовжувався на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

Разом з тим, щодо вимог позивача слід зазначити наступне.

Згідно з п.4.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною 2 статті 16 ЦК України, яка кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами на момент подачі позову, тому вимога позивача визнати продовженим договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №933 від 01.09.2009, на тих самих умовах строком до 31.12.2018 включно, не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.04.19

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - ФОП Ейсмонт Віталій Станіславович (АДРЕСА_2) - рек. з пов.

3 - відповідачу - Акціонерному товариству "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5) - рек. з пов.