СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 905/137/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність №2150 від 30.10.2018 року;

відповідача адвокат ОСОБА_2, довіреність №1 від 01.03.2019 року, ордер ЗП №116802 від 08.04.2019 року, свідоцтво ЗП 001968 від 21.01.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м. Дружківка (вх. № 625Д /1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у справі №905/137/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Д.М. Огороднік), повний текст якого складено 12.02.2019 року

за позовом Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця",м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м. Дружківка

про стягнення штрафу у розмірі 34 705, 00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у справі №905/137/19 позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» суму штрафу за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача у розмірі 34705,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у справі №905/137/19 змінити та зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до однієї провізної плати.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру стягуваного штрафу посилаючись на тяжкий економічний стан підприємства; знаходження відповідача у зоні проведення антитерористичної операції; відсутність негативних наслідків для позивача від неправильного зазначення маси вантажу в накладній, неспіврозмірність нарахованого штрафу розміру збитків заподіяних правопорушенням; те, що порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Місцезнаходженням відповідача є Донецька область, м. Дружківка, що відноситься до території, на яких здійснювалась антитерористична операція, що суттєво позначилось на платоспроможності ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» ;дії відповідача щодо помилкового зазначення в накладній №51529832 невірної адреси вантажоодержувача не призвели до пошкодження транспортного засобу позивача, або ж порушення безпеки руху залізничного транспорту; позивачем не понесено додаткових витрат або ж збитків.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» на рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у даній справі було залишено без руху; Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» зобовязано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та йому було роз'яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

12.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшов електронний лист з додатком платіжного доручення №1064 від 11.03.2019 року на підтвердження сплати судового збору у сумі 960,50 грн. за подання апеляційної скарги (вх.№485), який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» на рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у даній справі; позивачу встановлено строк до 25.03.2019 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 08.04.2019 року.

14.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшов супровідний лист (вх. №2665) з додатком платіжного доручення №1064 від 11.03.2019 року, який долучено до матеріалів справи.

26.03.2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив (вх. №3067), в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року по справі залишити без змін, який долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування заперечень позивач зазначає, що відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі і у звязку з скрутним фінансовим станом, не є надзвичайними чи невідворотними обставинами та не звільняє відповідача від відповідальності; позивач також є господарюючим субєктом та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

26.03.2019 року Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому просило забезпечити проведення усіх судових засідань у даній справі, у тому числі те, що призначене на 08.04.2019 року у режимі відеоконференції (вх.№ 3066), яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 року доручено Центральному апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у даній справі, розгляд якої відбудеться "08" квітня 2019 р. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду .

27.03.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№3111), в якому останній просить долучити до матеріалів справи судову практику,а саме: постанови Верховного Суду у справах №906/434/17; №914/2339/17, постанову Північного апеляційного господарського суду у справі №910/12740/18, яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.04.2019 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у даній справі змінити та зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до однієї провізної плати; представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

У серпні 2018 року зі станції «Кіндратівка» Донецької залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» (вантажовідправник) на адресу вантажоотримувача - Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на станцію «Нижньодніпровськ» Придніпровської залізниці, у вагоні №24537961 за залізничною накладною №51095248 відвантажено вантаж: вироби кислототривкі та вогнетривкі.

При оформленні вказаної залізничної накладної відповідачем зазначено адресу одержувача Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» - м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 22.

По прибутті вагонної відправки №51095248 на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці виявлено невідповідність адреси одержувача Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» .

Станцією призначення «Нижньодніпровськ» Придніпровської залізниці повідомлено начальника станції ОСОБА_3 станції «Кіндратівка» Донецької залізниці телефонограмою №116 від 09.08.2018 року про те, що 09.08.2018 року о 01:45 год. потягом №3503 прибув вагон №24537961 відправлення №51095248, де вантажоодержувачем вказано Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» адреса (м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 22.); вагон затримано на станції для зясування; такого отримувача станція не має, у звязку із чим просить терміново уточнити найменування та адресу одержувача.

У відповідь на вказану телефонограму, зі станції «Кіндратівка» Донецької залізниці надійшла телефонограма за № НР-47 09-/8-18, в якій зазначено про виправлення адреси вантажоодержувача на вірну адресу : м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 21.

Вказана телефонограма стала підставою для внесення виправлень у залізничній накладній №51095248, у графі 4 одержувач, зокрема, адреси Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 22 на вірну м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 21.

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актом загальної форми від 09.08.2018 року №4646 форми ГУ-23.

Вказане вище стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» з відповідним позовом до господарського суду Донецької області.

07.02.2019 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

За приписами статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування... є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статутом залізниць України визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно ст. 23 Статуту залізниць України відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Положеннями Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи.

Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графи №№4, 5 та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код.

У графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі, (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів).

З матеріалів справи вбачається, що у вказаній накладній правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_4

За змістом ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Згідно статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У пункті 6.1. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 вказано, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної форми, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Отже, акт загальної форми є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача.

Також, згідно п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту, а саме у п'ятикратному розмірі від провізної плати. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за всі наслідки, які виникли.

Штраф, нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

У пункті 6.2. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року за № 04-5/601 та пункті 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 року № 01-8/917, зазначено щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту та вказано на те, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню повністю та що підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу не має.

У пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу місцевий господарський суд, об'єктивно оцінивши чи є даний випадок винятковим; врахувавши інтереси сторін, які заслуговують на увагу; причини неналежного виконання відповідачем обов'язку та вжиття ним заходів для усунення порушення, його наслідки та інші обставини, дійшов обґрунтованого висновку, що не має підстав з власної ініціативи суду зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №925/1025/17 та постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №917/964/17.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно встановив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та обгрунтовано відмовив відповідачу у зменшенні розміру штрафу, оскільки останнім не було надано суду жодних належних та допустимих доказів невідповідності розміру нарахованого за порушення Правил штрафу наслідкам порушення та в підтвердження інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Саме лише посилання відповідача на його тяжкий майновий та фінансовий стан не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, а тому висновок господарського суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, так і щодо відсутності підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені не суперечить нормам матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи, у графі 31 залізничної накладної №51095248 містяться відомості щодо розміру провізної плати 6941,00 гривень, а отже,місцевий господарський суд вірно вкаазав на те, що розмір штрафу становить: 6941,00 гривень х 5 = 34705,00 гривень.

Як на час розгляду справи в господарському суді першої інстанції так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції доказів сплати штрафу на користь позивача відповідачем не надано.

А за таких обставин, аргументи апелянта щодо того, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотаня про зменшення розміру стягуваного штрафу та не врахував його посилання на тяжкий економічний стан підприємства відповідача; знаходження його у зоні проведення антитерористичної операції; відсутність негативних наслідків для позивача від неправильного зазначення маси вантажу в накладній, неспіврозмірності нарахованого штрафу розміру збитків, заподіяних правопорушенням та те, що порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин не приймаються.

За аналогічних обставин не приймаються також і аргументи апелянта щодо того , що місцезнаходженням відповідача є Донецька область, м. Дружківка, що відноситься до території, на яких здійснювалась антитерористична операція, що суттєво позначилось на платоспроможності ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» ;дії відповідача щодо помилкового зазначення в накладній №51529832 невірної адреси вантажоодержувача не призвели до пошкодження транспортного засобу позивача, або ж порушення безпеки руху залізничного транспорту; позивачем не понесено додаткових витрат або ж збитків.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019 року у справі №905/137/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.04.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін