СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Справа № 922/1111/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №14-81 від 14.03.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №6537/10 від 23.03.2018,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності від 10.01.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1359 від 14.11.2015,

органу виконавчої служби - ОСОБА_3 на підставі довіреності №13287/20.3/22-18 від 19.12.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№456Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.01.2019, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області колегією суддів у складі: головуючий суддя Аюпова Р.М., суддя Жельне С.Ч., суддя Лаврова Л.С., час постановлення ухвали - 11:32год., дата складання повного тексту ухвали - 16.01.2019, за результатами розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця у справі №922/1111/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки,

про стягнення коштів в розмірі 20 912 766, 28грн

ВСТАНОВИЛА:

27.08.2018 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області зі скаргою на рішення та дії державного виконавця, в якій просить визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 з винесення 10.08.2018 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №47870006; зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006, винесену 10.08.2018; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 або іншого державного виконавця вказаного відділу відновити виконавче провадження ВП №47870006 з примусового виконання рішення суду у справі №922/1111/15, про що винести відповідну постанову.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/1111/15 у задоволенні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон №1730) врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016). Частина 3 статті 7 Закону №1730 є нормою прямої дії; виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що закінчуючи виконавче провадження, на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії та рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_4 з винесення 10.08.2018 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що пункт 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" не надає органу виконання рішення повноваження для підписання договору реструктуризації заборгованості, за яким погашається заборгованість, та не надає органу виконання рішення повноваження для списання заборгованості; на думку апелянта, право на списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів, річних законодавець у Законі №1730 пов'язав з кінцевою датою погашення основної заборгованості, а саме 30.11.2016.

Також апелянт зазначає, що судом не встановлено обсягу повноважень державного виконавця для застосування положень Закону №1730 у розумінні Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі № 922/1111/15; призначено справу до розгляду на 25.03.2019 об 11:30год.

13.03.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2609), зазначає, що ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" надало до виконавчої служби докази сплати заборгованості перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; розмір інфляційних та процентів річних, що підлягав списанню, складає 7 305 494, 77грн та 796 769, 26грн (розрахунок та бухгалтерська довідка були надані державному виконавцю); залишок процентів річних в сумі 1 280, 32грн перераховані платіжним дорученням №101 від 27.04.2017, заборгованість зі сплати судового збору в сумі 55 162, 87грн була погашена платіжним дорученням №100 від 27.04.2017.

Відповідач зазначає, що Закон №1730 не містить застереження про обов'язковість повного погашення до набрання законної сили рішенням за всіма періодами поставки, а також вказує, що списання неустойки, інфляційних і річних на погашену заборгованість в силу прямої норми закону не обумовлено жодною іншою обставиною, крім набрання закону чинності, та не вимагає узгодження з постачальником природного газу чи оформлення відповідних документів щодо їх списання, прийняття окремого рішення органу виконавчої служби тощо. За таких підстав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду від 16.01.2019 - без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019, у зв'язку з відпусками суддів Пушай В.І., Стойки О.В., Попкова Д.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 25.03.2019 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує.

Представник органу державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 15:30год. 04.04.2019.

04.04.2019 судове засідання продовжено; після перерви з'явилась представник органу державної виконавчої служби і надала пояснення, що державний виконавець діяв у межах наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" повноважень.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник апелянта просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу суду від 16.01.2019 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії та рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_4 з винесення 10.08.2018 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006.

Представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду від 16.01.2019 - без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники судового процесу у судовому засіданні висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, з огляду на передбачені статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 08.04.2015 Господарським судом Харківської області ухвалено рішення у справі 922/1111/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (боржник) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (стягувач) 7 682 008, 30грн основного боргу, 798 049, 58грн 3% річних, 7 305 494, 77грн інфляційних, 55 162, 87грн судового збору.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Харківської області 27.04.2015 видано відповідний наказ, який перебував на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 16.06.2015 (ВП № 47870006).

10.08.2018 постановою державного виконавця виконавче провадження №47870006 закінчено на підставі пункту 16 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2018 державним виконавцеи обґрунтовано надходженням до відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України заяви боржника про закінчення виконавчого провадження разом з доказами здійснення боржником розрахунків зі стягувачем та списання інфляційних та частково річних відповідно до частини 3 статті 7 Закону №1730.

Згідно з Довідкою щодо взаємних розрахунків по основному боргу між боржником та стягувачем за вказаним Договором за період: 19.12.2013-07.08.2017, копію якої додано боржником до заяви про закінчення виконавчого провадження остаточно заборгованість за спожитий природний газ за договором, що був предметом розгляду судом у даній справі, була погашена Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" 18.01.2017 в сумі 2 720 592, 35грн.

Апеляційним господарським судом встановлено, що звертаючись до відділу примусового виконання рішень, на виконанні у якого перебувало виконавче провадження №47870006 про стягнення з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК Нафтогаз України" 7 682 008, 30грн основного боргу, 798 049, 58грн 3% річних, 7 305 494, 77грн інфляційних, 55 162, 87грн судового збору, боржник у заяві про закінчення виконавчого провадження детально обґрунтував свою вимогу про наявність підстав для закриття виконавчого провадження.

Як вказав боржник у заяві, 18.01.2017 боржником сплачено залишок суми основного боргу у розмірі 2 720 592, 35грн, на підтвердження чого надав довідку щодо взаємних розрахунків за період з 19.12.2013 по 07.08.2017 та реєстри платіжних доручень від 07.08.2017.

З посиланням на Закон №1730 боржник обґрунтував, що до 30.11.2016 (дата набрання чинності законом) боржником частково сплачено основну заборгованість у розмірі , на яку були нараховані інфляційні та річні.

Відтак, інфляційні і річні на суму заборгованості, що була погашена до 30.11.2016, у розмірі 4 961 415, 95грн підлягають списанню в силу частини 3 статті 7 Закону №1730.

Боржником додано до заяви докази на підтвердження включення ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

А за здійсненим боржником розрахунком, залишок 3% річних на суму, що була погашена після 30.11.2016 (2 720 592, 35грн), становить 1 280, 32грн, що була сплачена боржником платіжним дорученням №101 від 26.04.2017, на підтвердження чого додано до заяви копію платіжного доручення.

Боржник також надав пояснення, що інфляційні підлягають списанню повністю, оскільки за зобов'язаннями грудня 2014 року позивачем інфляційні не нараховувались.

Іншим платіжним доручення №102 від 26.04.2017 сплачено судовий збір, про що також додані відповідні докази.

Згідно переліку документів, що були додані боржником до заяви про закінчення виконавчого провадження, окрім зазначених вище документів, була додана довідка про суми заборгованості боржника перед стягувачем за договором №1899/14-БО-32 від 19.12.2013 у даній справі.

Дослідивши додані боржником до заяви про закінчення виконавчого провадження документи, які також наявні у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції встановив, що надані боржником документи повністю підтверджують обставини, на які боржник посилається у заяві; судом перевірено розрахунки боржника щодо списання інфляційних і частково 3% річних, які є детальними і зрозумілими, і судом встановлено, що розрахунки є вірними.

Доданих до заяви про закінчення виконавчого провадження документів повністю достатньо для того, щоб державний виконавець міг встановити залишок заборгованості і факт його погашення боржником.

У постанові від 10.08.2018 державним виконавцем встановлено, що відповідно до положень Закону України №1730, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, дана норма закону є нормою прямої дії і, як вірно зазначає боржник, не потребує ані узгодження з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ані наявність певного документу на підтвердження списання неустойки, інфляційних та 3% річних.

І матеріали справи не містять обставин, які перешкодили б державному виконавцю дослідити норми закону, якими передбачено порядок списання на заборгованість, що була погашена до 30.11.2016, і здійснити розрахунок 3% річних і інфляційних на суму заборгованості, що була погашена після набрання закону чинності. Тим паче, що боржник надав державному виконавцю усі розрахунки з їх детальним обґрунтуванням.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу положень статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 1 статті 39 цього Закону передбачено таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що підставою для закінчення виконавчого провадження у спірних правовідносинах є виключно надання боржником доказів сплати усієї заборгованості, що була стягнута за рішенням суду, оскільки наведена норма Закону України "Про виконавче провадження" передбачає на етапі виконання судового рішення можливість списання інфляційних і 3% річних, які були нараховані на заборгованість за спожитий природний газ і підлягали стягненню на підставі наказу суду.

Так, 30.11.2016 року набрав чинності Закон №1730, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону №1730, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону №1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Боржником додано до заяви докази на підтвердження включення ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на основну заборгованість, поставлено у залежність лише до умови погашення заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Також списання в порядку частини 3 статті 7 Закону №1730 не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених статтями 4, 5 цього Закону, а отже по суті є окремим економічним заходом, спрямованим на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що державний виконавець як орган виконання рішення не має повноважень розрахувати залишок заборгованості, оскільки неустойка (штраф, пеня), інфляційні і проценти річних підлягають списанню в силу прямої норми закону з дня набрання чинності Законом №1730, а не безпосередньо державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження.

У даному випадку державний виконавець лише вчиняє дії у межах наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" повноважень щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 цього Закону.

Колегія суддів відмічає, що при розгляді даної справи (скарги) необхідною обставиною дослідження є встановлення, з чого саме складається основна заборгованість, чи відбулося її погашення та на яку заборгованість було нараховано інфляційні втрати та 3% річних, тобто правова природа сум, що були стягненні рішенням суду у даній справі і щодо яких видано наказ.

Як вбачається із наданих боржником доказів до заяви про закінчення виконавчого провадження, 4 961 415, 95грн основної заборгованості були погашені боржником до 30.11.2016, і зазначене не спростовує апелянт.

Відтак, інфляційні і 3% річні, нараховані на вказану суму, що була погашена до 30.11.2016, підлягають списанню в силу закону.

Залишок заборгованості у розмірі 2 720 592, 35грн було сплачено 18.01.2017. Відтак, на зазначену суму підлягають нарахуванню інфляційні і 3 % річні.

Досліджуючи надані боржником документи і матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на 01.12.2014 року (останній місяць періоду нарахування інфляційних і 3% річних) боржник не мав основної заборгованості за зобов'язаннями грудня 2014 року, відтак за цей місяць позивач не нараховував інфляційних.

Отже, боржник обґрунтовано зазначив, що уся сума інфляційних підлягала списанню.

Щодо 3% річних, то за грудень 2014 року позивачем було нараховано на суму боргу за зобов'язаннями грудня 2014 року у розмірі 28 983 984, 12грн, яка виникла 15 січня 2015 року, 3% річних в сумі 13 639, 98грн.

З урахуванням здійсненого перерахунку за виключенням суми заборгованості у розмірі 4 961 415, 95грн основної заборгованості, яка була погашена боржником до 30.11.2016, суд апеляційної інстанції встановив, що до стягнення 3% річних за суму заборгованості, що була погашена після 30.11.2016, стягненню підлягають 1 280, 32грн.

Отже, розрахунок боржника є вірним і обґрунтованим; таким, що ґрунтується на положеннях Закону №1730 і документах щодо сплати заборгованості, які апелянтом не спростовуються.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що на підставі частини 3 статті 7 Закону №1730 законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право списати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом № 1730. Тобто, нарахування штрафних та фінансових санкцій можливе лише на несплачену суму заборгованості; у свою чергу, нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на сплачену до 30.11.2016 суму заборгованості суперечить приписам частини 3 статті 7 Закону.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 11.04.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 04.05.2018 у справі №922/1109/15

Вказане свідчить про можливість вважати списаними інфляційні на суму основної заборгованості повністю і частково списаною заборгованість 3% річних (з залишку основної заборгованості, що була погашена після 30.11.2016) і спростовує доводи апелянта, що право на списання неустойки, інфляційних та 3% річних законодавець пов'язав з кінцевою датою погашення основної заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт не спростовує факту погашення боржником суми основної заборгованості у повному обсязі; залишок процентів річних в сумі 1 280, 32грн був перерахований боржником платіжним дорученням №101 від 27.04.2017, заборгованість зі сплати судового збору в сумі 55 162, 87грн була погашена платіжним дорученням №100 від 27.04.2017.

Апелянт не спростовує перерахування цих коштів боржником.

Решта заборгованості (інфляційні і 3% річних) є списаними в силу закону.

Як встановив місцевий господарський суд, ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017 у справі №922/1111/15, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 і постановою Верховного Суду від 15.03.2018, скасовано постанову державного виконавця від 22.03.2016 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №47870006.

Відтак, державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження і апелянтом не доведено суду наявність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №47870006 від 10.08.2018.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо не встановлення судом обсягу повноважень державного виконавця для застосування положень Закону №1730 у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", оскільки місцевим господарським судом встановлено, що закінчуючи виконавче провадження, на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" надає державному виконавцю повноваження для закінчення виконавчого провадження на підставі списання інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, що підлягала виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням і була погашена до 30.11.2016. У той час, як таке списання відбувається в силу прямої норми закону - частини 3 статті 7 Закону №1730.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали суду, постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 16.01.2019 у справі №922/1111/15 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/1111/15 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст постанови складено 12.04.2019.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза