ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" квітня 2019 р. Cправа № 902/205/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., за участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" (вул. Сурікова, 14А/1, м. Черкаси, 18028)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Клименталь" (вул. Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 703888,63 грн.

представники сторін

позивача ОСОБА_1, ордер про надання правової допомоги ЧК №91766 від 07.03.2019;

відповідача не зявився.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Клименталь" про стягнення 703888,63 грн., з яких: 399000,00 грн. - основного боргу, 199500,00 грн. - штрафу, 5968,60 грн. - 3% річних, 27862,39 грн. - інфляційних втрат та 71557,64 грн. - проценти за користування грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань в частині проведення розрахунків за договором поставки товару на умовах відстрочення платежу № 18-03-10 сочевиця/кл від 10.03.2018 р.

Ухвалою суду від 14.03.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/205/19 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 08.04.2019.

На визначену судом дату зявився представник позивача який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за вхідними номерами суду № 2962 від 21.03.2019.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 08.04.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" (Позивач, за договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Клименталь" (Відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 18-03-10 сочевиця/кл (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію українського походження: Сочевиця Французька зелена 2017 року (надалі «Товар») в асортименті, за ціною, якістю, кількістю та на умовах, викладених у даному Договорі.

Поставка Товару здійснюється на умовах СРТ. Пункт поставки: СРТ склади за адресами: Житомирська обл. смт. Романів, вул. Польова 11 (Інкотермс - 2010)(п. 2.1. Договору).

Ціна Товару за одну тону на умовах СРТ місце поставки визначається на складі Покупця. Сочевиця Французька зелена разом 30000грн./т з ПДВ х 13,3т =399000 грн. з ПДВ. Постачальник зобовязується передати Товар Покупцю у повному обємі, в строк до 31 квітня 2018 року, включно. Датою поставки є дата завантаження Товару в автотранспорт Покупця. Право власності на Товар від Постачальника до Покупця переходить з моменту оплати за товар Покупцем (п.п. 2.2.- 2.5. Договору).

Пунктом приймання Товару за кількістю та якістю є пункт поставки (п.п. 3.1.-3.2. Договору).

Оплата за Товар здійснюється Покупцем у безготівковій формі на умовах відстрочки до 31 серпня 2018 року після підписання даного Договору сторонами шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (п. 4.1. Договору).

Згідно з видатковою-накладною № 127 від 12.04.2018 на суму 399000,00 грн. позивач передав, а відповідач на підставі довіреності № 2 від 06.04.2018 отримав товар.

Відповідач за поставлений товар в строки передбачені п. 4.1. Договору не розрахувався.

З огляду на це, станом на день слухання справи, за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 399000,00 грн.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо поставки товару, за якими згідно зі ст. 712 ЦК України одна сторона продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що на день розгляду справи у відповідача перед позивачем існує заборгованість у сумі 399000,00 грн., а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Окрім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 199500,00 грн. - штрафу, 5968,60 грн. - 3% річних, 27862,39 грн. - інфляційних втрат та 71557,64 грн. - проценти за користування грошовими коштами.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, відповідно до п. 5.1. та 5.6. Договору у випадку порушення своїх зобовязань за даним Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За невиконання сторонами своїх зобовязань винна сторона сплачує штраф у розмірі 50% від суми невиконаних зобовязань.

Суд, здійснивши перерахунок в системі «Ліга Закон» заявлених до стягнення сум штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, помилок не виявив, а тому заявлені позивачем 199500,00 грн. - штрафу, 5968,60 грн. - 3% річних та 27862,39 грн. - інфляційних втрат (за період з 01.09.2018 по 01.03.2019) підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, як такі що передбачені договором та законом.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 71557,64 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами з посиланням на ст.ст. 536, 692, 1048 ЦК України.

Ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

П.п. 6.1., 6.2., 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Проте, договором поставки насіння на основі відстрочки платежу № 18-03-10 сочевиця/кл від 10.03.2018 не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами. Також такий розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено законом або іншими актами цивільного законодавства, у зв'язку із чим в позові в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 71557,64 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами слід відмовити.

Посилання позивача на постанову Верховного суду від 18.12.2018 у справі № 908/639/18 суд відхиляє, оскільки остання приймалася за інших фактичних обставин справи ( договором передбачено відсотки за товарним кредитом).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивачем в позовній заяві зазначено стосовно розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 25.01.2019 між адвокатом ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" укладено договір про надання правничої/правової допомоги, предметом даного договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які повязані чи можуть бути повязані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Умовами вказаного Договору (п. 3.1.) визначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами до підписання цього Договору та закріплені в додатку до цього Договору.

25.01.2019 Адвокатом виставлено рахунок на оплату № 1 відповідно договору про надання правової/правничої допомоги від 25.01.2019, згідно якого адвокатом витрачено 6 годин часу, а загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 15022,80 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова ОСОБА_2 Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги серії ЧК № 91766 від 07.03.2019 та платіжне доручення № 10686 від 25.01.2019 згідно якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" адвокату ОСОБА_1 перераховано 15022,80 грн. за надані послуги адвоката згідно рахунку № 1 від 25.01.2019.

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в сумі заявленій позивачем.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Клименталь" (вул. Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поле" (вул. Сурікова, 14А/1, м. Черкаси, 18028, ) 399000,00 грн. - основного боргу, 199500,00 грн. штрафу, 27862,39 грн. індексу інфляції, 5968,60 грн. - 3% річних, 15022,80 грн. - понесених витрат на правову допомогу та 9484,97 грн. - витрат зі сплати судового збору.

3. У позові в частині стягнення 71557,64 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України). До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 09 квітня 2019 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Сурікова, 14А/1, м. Черкаси, 18028)

3 - відповідачу (вул. Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018)