ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4914/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Івановський Ю.О.-адвокат, ордер ДП №1569/000040 від 01.04.2019 р.,;

від відповідача: Бурчак П.І.-адвокат, довіреність № 197 від 11.10.2018 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 року (повний текст рішення складено 19.12.2018 року, суддя Первушин Ю.Ю., повний текст рішення складено 19.12.2018 року) у справі № 904/4914/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "ПРОТЕХМАШ", м. Дніпро

до: Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про: стягнення заборгованості за договором поставки №18005т від 06.02.2018

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "ПРОТЕХМАШ" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення 1387189,80 грн. основного боргу, 17698,00 грн. пені, 14544,00 грн. 3% річних, 21479,00 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. (суддя Первушин Ю.Ю..) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 1387189,80 грн., пеню в сумі 17698,00 грн., інфляційні втрати в сумі 21479,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. та судовий збір в сумі 21305,50 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних в розмірі 14544,00 грн. - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору з поставки №18005т від 06.02.2018.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р у справі № 904/4914/18 в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 21479,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в стягненні інфляційних втрат і витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

Посилаючись на п. 13.4 укладеного договору відповідач звертає увагу на те, що судом неправомірно задоволені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за порушення строків оплати вартості робіт у зв'язку з тим, що у вказаному пункті прострочені замовником грошові обов'язки виконуються без врахування індексу інфляції і трьох відсотків річних.

Відповідач вказує, що позивач на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу надав суду платіжне доручення №1363 від 12.11.2018, згідно якого перерахував 25000,00 грн. на рахунок ФОП Івановський Ю.О. Проте, зазначає відповідач, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачено надання професійної правничої допомоги фізичною особою-підприємцем. Витрати, які поніс позивач по даній справі на думку відповідача не можуть належати до витрат, пов'язаних з розглядом справи в розумінні ст. 123 ГПК України. Крім того, стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу суд не врахував, що адвокат не надав суду детальний звіт щодо затраченого часу на правничу допомогу і вартість кожної послуги.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

ТОВ «Промислово-виробнича компанія «ПРОТЕХМАШ» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у даній справі - без змін.

Позивач вважає безпідставними заперечення апелянта щодо застосування інфляційних втрат до суми боргу, оскільки положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість погодження умовами договору іншого розміру процентів, а не відмову від нарахування індексу інфляції за час прострочення сплати суми боргу.

Позивач вказав, що з огляду на ч. 1 ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», підп.. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України адвокат Івановський Ю.О., який перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як само зайнята особа, а його доходи, отримані від адвокатської діяльності в період перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, в силу вимог ст.. 6 Указу №727/98 та п. 297.1 ст. 297 ПК України звільняються від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Надано пояснення, що за умовами п. 3.1., п. 3.2. договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) від 08.10.2018 за правову (адвокатську) допомогу, замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 25000 грн. Вартість послуг є незмінною та включає повний юридичний супровід ведення справи по стягненню заборгованості з приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», , по договору №18005т від 06.02.2018 у господарському суді Дніпропетровської області, включаючи складання та подання позовної заяви, супровідних документів та участь у судових засіданнях. В ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов'язань за договором, а саме: сума судового збору, витрати на відрядження до іншого регіону, оплата послуг експерта і т.п.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №904/4914/18 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 року у справі № 904/4914/18 та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні (головуючий суддя - Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Березкіна О.В.).

У зв'язку з перебуванням судді колегії на лікарняному в призначений час судове засідання не відбулося. Після усунення зазначених обставин ухвалою суду від 11.03.2019 розгляд справи було призначено на 01.04.2019 на 13:00.

В судовому засіданні 01.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (Замовник) і товариством з обмеженою відповідальністю «ПВК ПРОТЕХМАШ» (Постачальник) 06.02.2018 був укладений договір поставки №18005т, за яким Постачальник зобов'язався поставити і передати у власність Замовникові товар, вказаний у Специфікації (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору.

За п. 1.2. договору найменування товару: запчастини до тепловозу ЧМЕ-3.

Відповідно до п. 6.1., п. 6.2. договору Замовник сплачує за товар за цінами, вказаними у Специфікації. Загальна сума за цим договором складає -4014056,22 грн., крім того, ПДВ -20%-802811,24 грн.. Всього 4816867,46 грн.

За погодженням сторін розрахунки за договором провадяться у безготівковому порядку на рахунок Постачальника, вказаний в договорі, в національній валюті України - гривні. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від Постачальника рахунку. Допускається попередня оплата очікуваної поставки товару. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання по даному договору у повному обсязі, подальша оплата по договору першочергово зараховується Постачальником як виконання основних грошових зобов'язань. (п. 7.1., 7.2. договору).

Постачальник на виконання умов договору поставив Замовнику товар на загальну суму 1387189,80 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000009 від 22.02.2018 (а.с.20), №РН-0000010 від 27.02.2018 (а.с.24), № РН-0000011 від 28.02.2018 (а.с.28), №№ РН-0000012, РН-0000013 від 02.03.2018 (а.с. 32,35), №РН-0000014 від 03.03.2018 (а.с. 38), № РН-0000018 від 14.03.2018 (а.с.41), №РН-0000021 від 03.05.2018 (а.с. 45), №РН-0000026 від 10.05.2018 (а.с. 49), №РН-0000027 від 14.05.2018 (а.с.52), № РН-0000029 від 23.05.2018 (а.с.56), №РН-0000031 від 24.05.2018 (а.с.60), № РН-0000034 від 06.06.2018 (а.с.64), № РН-0000036 від 19.06.2018 (а.с.68).

Зі сторони Замовника вказані видаткові накладні підписані без зауважень

Поставка товару підтверджується також товарно-транспортними накладними: №22/02/1 від 22.02.2018 (а.с.22), №27/02/1 від 27.02.2018 (а.с26), №28/02/1 від 28.02.2018 (а.с.30), №02/031 від 02.03.2018 (а.с. 34), №03/031 від 03.03.2018 (а.с.40), №14/03/1 від 14.03.2018 (а.с.43), №03/05/1 від 03.05.2018 (а.с.47), №10/05/2 від 10.05.2018 (а.с.51), №14/05/2 від 14.05.2018 (а.с. 54), №23/05/2 від 23.05.2018 (а.с.58), №24/05/2 від 24.05.2018 (а.с. 62), №06/06/2 від 06.06.2018 (а.с. 66), №19/06/2 від 19.06.2018 (а.с.70).

На оплату поставленого товару Постачальником виставлені відповідні рахунки.

У зв'язку з неоплатою Замовником поставленого товару Постачальник звернувся за захистом свого порушеного права до місцевого господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Замовника 1387189,80 грн. основного боргу, 17698,00 грн. пені, 14544,00 грн.3% річних, 21479,00 грн. інфляційних втрат.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Обов'язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина 1 статті 664 ЦК України).

За умовами п. 1.4. договору право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або ушкодження товару переходить від Постачальника до Замовника у момент, коли товар поставлений відповідно до умов договору.

В п. 5.2. договору сторони погодили, що передача товару від Постачальника Замовнику здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. Разом з видатково-прибутковою накладною Постачальник зобов'язався надати Замовнику 1 екземпляр товарно-транспортної накладної. Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару Замовнику, яка зазначена в товарно-транспортній накладній на товар.

Матеріалами справи підтверджено дотримання визначеного сторонами порядку передачі поставленого товару

З огляду на наявність в матеріалах справи підписаних сторонами без зауважень видаткових накладних і відсутність заперечень відповідача факт отримання останнім товару є доказаним.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач доказів погашення заборгованості не надав, отже позовні вимоги про стягнення 1387189,80 грн. заборгованості обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 3 ст. 14 ЦК України виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

При порушенні цивільного обов'язку, що виникає з укладеного сторонами договору настає договірна відповідальність. Однією із форм такої відповідальності є сплата неустойки.

Згідно ч.1.ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме пунктом 10.3. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. У випадку порушення Замовником строків розрахунків за договором Замовник сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Розрахунок пені за період з 11.04.2018 до 23.10.2018 включно, виконаний позивачем правильно, нарахована сума не оскаржується відповідачем.

Позивачем було заявлено до стягнення інфляційні втрати за березень-вересень 2018 у сумі 21479,00 грн. і 3% річних за період з 22.02.2018 по 23.10.2018 у сумі 14544,00 грн.

Частина 2 ст. 625 ЦК України зобов'язує боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст.. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними, тобто є такими нормами, що надають сторонам свободу вибору, при визначені розміру процентів.

Відмовляючи у позовних вимогах в частині стягнення 3% річних, місцевий господарський суд врахував, що ст.. 625 ЦК Українивстановлює можливість передбачити сторонами в договорі іншій розмір процентів.

Так, п. 13.6 договору сторонами погоджено, що прострочені Замовником грошові зобов'язання, передбачені даним договором, повинні виконуватись без врахування індексу інфляції і трьох процентів річних. Тобто, за умовами договору розмір процентів повинен дорівнювати нулю.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то зі змісту ст. 625 вбачається право кредитора вимагати сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції незалежно від того, чи встановлено таке право умовами договору. Отже, висновок суду про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат відповідає нормам чинного законодавства і підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується також зі стягненням з нього витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Посилається на той факт, що кошти за правову (адвокатську) допомогу були перераховані згідно платіжного доручення №1319 від 24.10.2018 фізичній особі-підприємцю Івановському Ю.О. і не підтверджують надання професійної правничої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З огляду на п. 1 ч.3 ст. 123 ГПК витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст.. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат, повноваження якого відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням наведеним в п. 4 ст. вищевказаного 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової (правничої) допомоги адвокатських послуг) від 08.10.2018, укладений між адвокатом Івановським Юрієм Олександровичем, діючим на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплинарною комісією адвокатури №2548 від 25.06.2012 і ТОВ Промислово-виробнича компанія "ПРОТЕХМАШ" (Замовник/Клієнт), за умовами якого Адвокат взяв на себе зобов'язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов'язався оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (а.с.74).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за правову (адвокатську) допомогу Замовник сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 25000 грн. шляхом здійснення безготівкового платежу на розрахунковий рахунок Адвоката. Вартість послуг є незміною та включає повний юридичний супровід ведення справи по стягненню заборгованості з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», код. , по договору №18005т від 06 лютого 2018 року у господарському суді Дніпропетровської області, включаючи складання та подання позовної заяви, супровідних документів та участь у судових засіданнях.

На виконання умов договору ТОВ "Промислово-виробнича компанія "ПРОТЕХМАШ" платіжним дорученням №1319 від 24.10.2018 сплатила за надані адвокатські послуги 25000,00 грн. (а.с. 73).

Заявляючи в позовній заяві про стягнення витрат, пов'язаних з розглядом справи (витрат на професійну правову допомогу) у сумі 25000,00 грн. позивач виходив з наступного переліку проведених робіт:

- зустріч з клієнтом з метою з'ясування обставин справи;

- правовий аналіз наданих клієнтом документів;

- пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах;

- складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат;

- правовий аналіз позовної заяви;

- правовий аналіз доказів, які надаються позивачем у справі;

- підготовка позовної заяви;

- направлення позовної заяви до господарського суду.

Згідно положень ст. 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір позовних вимог ступінь складності підготовлених адвокатом розрахунків та документів у справі є неспівмірними із заявленим розміром витрат на оплату адвоката, а отже підлягав задоволенню частково в сумі 10000 грн., з чим погодився і позивач.

Посилання відповідача на зазначення в платіжному дорученні 1319 від 24.10.2018 отримувачем оплати послуг за надання професійної правничої допомоги фізичної особи-підприємця Івановського Ю.О. є безпідставними.

За ч. 3 ст.4 Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону встановлено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Поняття самозайнятої особи визначено пп. 14.1.226 п 14.1ст. 14 Податкового кодексу України це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

За змістом ст. 126 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Надання послуг саме адвокатом підтверджено матеріалами справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи не було встановлено порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, що в свою чергу дає підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст 129, 269, 270, 273, 275,276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" залишити без задоволення

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. у справі №904/4914/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2019

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна