СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа № 913/473/18 Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий:ОСОБА_1 (доповідач),
судді:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_5, довіреність №1-301 від 29.12.2018р.
від відповідача:ОСОБА_6, довіреність №7 від 26.12.2018р.
від третьої особи:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ (вх.№570Л/З від 19.02.2019р.)
на рішення господарського суду Луганської області
ухвалене09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р. у м.Харкові)
у справі№913/473/18 (суддя Фонова О.С.)
за позовомАкціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м.Сєвєродонецьк Луганської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м.Київ
провизнання укладеним договору транспортування природного газу в редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Укртрансгаз, м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м.Сєвєродонецьк Луганської області про визнання укладеним договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р. у наведеній у позові редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.11.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м.Київ.

Рішенням господарського суду Луганської області від 09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р.) у справі №913/473/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для укладення договору № від 01.08.2018р. в редакції позивача у звязку з наявністю укладених між позивачем та відповідачем договорів на транспортування природного газу. Крім того, господарський суд Луганської області зазначив, що для укладання та запровадження договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р. в дію, сторонам обовязково слід конкретизувати окремі його умови, погодити і підписати необхідні додаткові документи, тому що вони визначають істотні умови цього договору, а саме: додаток 1, яким визначається розподіл потужності; додаток 2, яким визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу замовника за місяцями у куб.м; додаток 3, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника; акти балансового розмежування.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р.) у справі №913/473/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На переконання апелянта, оскаржуване рішення прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, за твердженнями позивача, рішення господарського суду Луганської області є необґрунтованим та підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- посилання суду на відсутність підстав для укладення спірного договору у звязку з наявністю укладених між позивачем та відповідачем договорів на транспортування природного газу є помилковим, оскільки у відповідача в силу прямої вказівки закону існує обовязок щодо укладення (підписання) договору на транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, у той час як договори на транспортування природного газу від 27.09.2011р. №/Б28, від 28.09.2011р. №/П28 та від 28.09.2011р. №/П28 укладені без урахування змін, внесених постановою НКРЕКП від 27.12.2017р. №1437, яка вступила в дію з 01.08.2018р.;

- необґрунтованим є висновок суду щодо відсутності істотних умов договору. Так, з посиланням на розділ ІХ Кодексу газотранспортної системи апелянт зауважує, що укладення договору транспортування природного газу з одночасним підписанням додатків 1, 3 (розподіл потужності) до нього не передбачено і суперечить порядку розподілу потужності, визначеного нормами Кодексу газотранспортної системи. При цьому, позивач зауважує, що відповідач жодного разу не звертався до позивача із заявкою на розподіл потужності. Щодо необхідності укладення додатка 2 скаржник наголошує, що відповідач має надати позивачу (оператору газотранспортної системи) власні планові обсяги, які він бажає замовити до транспортування у позивача, разом з погодженим зі свого боку договором транспортування природного газу. Стосовно тверджень щодо відсутності в договорі ціни послуг транспортування природного газу скаржником зазначено, що розділом VII Типового договору визначено порядок розрахунку тарифів для розподілу потужності, транспортування, балансування та зазначено, що тарифи встановлюються Регулятором шляхом затвердження відповідної постанови;

- у порушення норм процесуального права судом першої інстанції оскаржуване рішення прийняте без урахування доводів та доказів, наданих позивачем.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019р. у справі №913/473/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Черноти Л.Ф. на дату винесення ухвали, на підставі розпорядження керівника апарату суду №913/473/18 від 25.02.2019р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Стойка О.В., Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртрансгаз на рішення господарського суду Луганської області від 09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р.) у справі №913/473/18 та зобовязано учасників справи у строк до 12.03.2019р. включно надати до суду відзиви на апеляційну скаргу.

Через канцелярію суду апеляційної інстанції 11.03.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін. За коротким змістом відзиву відповідач зауважує, що на даний час відносини сторін щодо транспортування природного газу регулюються відповідними договорами, які є чинними, у той час як Акціонерне товариство Укртрансгаз не виконало умови Постанови НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497 щодо приведення договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу. Крім того, відповідач наполягає, що для укладення та запровадження договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р. в дію, сторонам обовязково слід конкретизувати окремі його умови, погодити і підписати необхідні додаткові документи, тому що вони визначають істотні умови цього договору. На переконання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, передчасним є звернення Акціонерного товариства Укртрансгаз з розглядуваним позовом до суду раніше, ніж було запропоновано відповідачу погодити істотні умови проекту договору.

Третя особа, своїм правом, наданим ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), не скористалась, відзив на апеляційну скаргу не надала.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.03.2019р. призначив справу №913/473/18 до розгляду на 03.04.2019р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Стойки О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду №913/473/18 від 02.04.2019р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Барбашова С.В., Пушай В.І.

У судовому засіданні 03.04.2019р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Однак, враховуючи належне та своєчасне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, визнання їх явки у судове засідання необовязковою, беручи до уваги достатність наявних матеріалів справи та тривалість строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу по суті без присутності представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.

У судовому засіданні 03.04.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у липні 2018 року Акціонерним товариством Укртрансгаз на адресу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз направлено для укладання та підписання два примірника договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р. (далі - договір), складеного на умовах, визначених Типовим договором транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015р. №2497.

Листом №01-02-50/1420-1 від 20.08.2018р. відповідач відмовився від укладання зазначеного договору, посилаючись на те, що господарські відносини щодо транспортування природного газу між сторонами регулюються договорами на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б28 від 27.09.2011р., №/Н28 від 27.09.2011р. та №/П28 від 28.09.2011р., які є чинними.

Крім того, у листі зазначено, що між сторонами було укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015р., відповідно до п.17.1 якого строк дії договору визначений до 31.12.2016р. На момент закінчення строку дії названого договору позивач не виконав умови постанови НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497 щодо приведення своїх договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу, тому відповідач, керуючись розділом XVII договору транспортування природного газу № від 17.12.2015р., повідомив позивача листом №01-02-70/2178 від 30.11.2016р. про припинення його дії з 01.01.2017р., чим фактично відмовився від пролонгації та продовження отримання послуги транспортування природного газу за ним у майбутньому.

На переконання Акціонерного товариства Укртрансгаз, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Луганськгаз не мало підстав для відмови від укладання спірного договору, оскільки укладання такого договору є обовязковим для останнього в силу законодавства. Зазначене стало підставою звернення з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п.п.17, 32, 45 статті 1 названого Закону: оператор газорозподільної системи субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч.2 ст.32 цього Закону).

Відповідно до п.5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015р., договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Згідно з пп.27 п.2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №201 від 16.02.2017р. "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу" при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених норм дійсно вбачається наявність у сторін обовязку привести правове регулювання своїх правовідносин у відповідність до вимог постанови НКРЕКП №2497 від 30.09.2015р. із внесеними до неї змінами.

Разом з тим, між сторонами виник спір щодо необхідності укладення з цією метою нового, окремого договору.

Акціонерне товариство Укртрансгаз в апеляційній скарзі, як на одну з передумов для задоволення позовних вимог, посилається на положення ч.3 ст.184, ч.3-4 ст.179 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Відповідно до ч.3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як вбачається із ч.3, 4 ст.179 ГК України, в якій встановлено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як відповідно до ч.3 ст.179 ГК України обовязковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №914/813/17.

Зі змісту абз.4 ч.4 ст.179 ГК України, на який посилається апелянт, не вбачається відповідної прямої вказівки закону щодо договору, на обовязковості укладення якого наполягає позивач.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на положення ст.179 ГК України не узгоджуються зі змістом вказаної норми. У ході апеляційного провадження позивачем не доведено наявності прямої вказівки закону, з якої вбачалася б необхідність укладення між сторонами відповідного договору.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство Укртрансгаз зазначає, що посилання суду на відсутність підстав для укладення спірного договору у звязку з наявністю укладених між позивачем та відповідачем договорів на транспортування природного газу є помилковим, оскільки у відповідача в силу прямої вказівки закону існує обовязок щодо укладення (підписання) договору на транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, у той час як договори на транспортування природного газу від 27.09.2011р. №/Б28, від 28.09.2011р. №/П28 та від 28.09.2011р. №/П28 укладені без урахування змін, внесених постановою НКРЕКП від 27.12.2017р. №1437, яка вступила в дію з 01.08.2018р.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до чинного законодавства, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством Укртрансгаз, як газотранспортним підприємством, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, як замовником, укладено договори на транспортування природного газу магістральними трубопроводами: для потреб бюджетних установ №/Б28 від 27.09.2011р.; для потреб населення №/Н28 від 27.09.2011р.; для потреб промисловості №/П28 від 28.09.2011р.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять заяв позивача чи відповідача про припинення дії вищевказаних договорів. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що укладені між сторонами договори є діючими на даний час. При цьому за договорами №/Б28 від 27.09.2011р., №/Н28 від 27.09.2011р., №/П28 від 28.09.2011р. надаються послуги, складаються акти наданих послуг та здійснюється сплата грошових коштів.

Отже, за вищевказаних умов сторони зобовязані діяти шляхом внесення відповідних змін до вже укладених між ними договорів (а не шляхом укладення нового договору) в силу приписів ст.629 ЦК України та враховуючи умови п.10.2 договорів, який передбачає можливість внесення змін та доповнень. Тобто, зміни до вищевказаних договорів (з метою приведення їх у відповідність до вимог постанови НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497 з урахуванням змін, внесених постановою від 27.12.2017р. №1437) можуть і повинні бути внесені саме шляхом підписання додаткових угод за умови, що вказані договори не припинили свою дію.

У ході судового розгляду справи позивач не навів жодного обґрунтування щодо неможливості внести зазначені зміни до вже існуючих договорів. Натомість твердження позивача про обовязковість укладання нового договору транспортування природного газу з огляду на викладені вище висновки є безпідставними.

Твердження позивача щодо відсутності необхідності підписання додатків до договору судовою колегією не приймаються. Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Типовий договір транспортування природного газу містить наступні додатки: додаток 1 - Розподіл потужності; додаток 2 Транспортування; додаток 3 Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу. На вказані додатки, разом з іншим, міститься послання і в проекті спірного договору, наданого позивачем відповідачу для підписання, зокрема, в пунктах 2.4, 2.8, 5.4, 8.2. При цьому за умовами спірного договору названі додатки є його невідємною частиною. Однак, ані до проекту договору, надісланого відповідачу, ані до проекту договору, доданого до позовної заяви, жодного додатку складено та додано не було.

У свою чергу, істотність відомостей, що містяться у зазначених додатках, а також необхідність погодження таких відомостей при укладенні договору детально обґрунтована судом першої інстанції з посиланням на відповідні положення чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Разом з іншим, Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що у редакції позивача п.9.3 договору викладено наступним чином: «У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».

Водночас, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017р. №951, Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" визнана такою, що втратила чинність.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Таким чином, оскільки у п.9.3 спірного договору міститься посилання на порядок, встановлений не чинним нормативно-правовим актом, неможливим є задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Твердження скаржника про те, що у порушення норм процесуального права судом першої інстанції оскаржуване рішення прийняте без урахування доводів та доказів, наданих позивачем, є безпідставним, оскільки рішення господарського суду Луганської області прийняте за наслідками повного та всебічного дослідження обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, в їх сукупності, з наданням оцінки усім доказам, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, та запереченням сторін, та містить вичерпні висновки суду.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства Укртрансгаз підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ на рішення господарського суду Луганської області від 09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р.) у справі №913/473/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 09.01.2019р. (повний текст підписано 17.01.2019р.) у справі №913/473/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 03.04.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 05.04.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай