ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа №921/440/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого - судді: Орищин Г.В.

Суддів: Галушко Н.А. Желік М.Б.

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» м. Київ в інтересах приватного підприємства «Світова музика» від 17.01.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 року (суддя Андрусик Н.О., повний текст складено 28.12.2018 )

та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 (суддя Андрусик Н.О., повний текст складено та підписано 14.01.2019)

у справі №921/440/18

за позовом Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» м. Київ в інтересах приватного підприємства «Світова музика», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сіті Кафе», м. Тернопіль

про стягнення 223 380 грн. компенсації за порушення авторських прав

за участі представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2 керівник;

від відповідача: ОСОБА_3 адвокат;

В С Т А Н О В И В :

26.10.2018 на розгляд Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах Приватного підприємства «Світова музика» до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сіті Кафе» про стягнення 223 380 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав (а.с.7-9).

Дані позовні вимоги обґрунтовано тим, що представником позивача ОСОБА_4 10.08.2017 встановлено та зафіксовано неправомірне використання відповідачем у приміщенні кафе «Barbaresko» по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі в якому здійснює господарську діяльність ТОВ «Сіті Кафе» музичних творів, а саме: «Ghost Town (Tritonal Remix) - виконавець Adam Lambert, про що складено акт фіксації комерційного використання музичних творів, проведено відеозвукозапис використання відповідачем музичних творів. Відповідно до цього, керуючись ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», позивач просить стягнути з відповідача 223 380 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 у справі №921/440/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах приватного підприємства «Світова музика» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сіті Кафе» про стягнення 223 380 грн. компенсації за порушення авторських прав.

Дане рішення мотивоване тим, що договір від 01.01.2016 №01/2016-Л не є достатнім доказом того, що ПП «Світова музика» є належним субєктом авторського права на захист майнових авторських прав якого могла б звернутися Організація колективного управління та, крім цього недоведення організацією всього ланцюга передачі майнових прав на зазначений обєкт від автора до позивача, а також, враховуючи наявність укладеного відповідачем правочину щодо використання обєктів суміжних прав способом публічного виконання, позовні вимоги визнано необґрунтованими.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 у справі №921/440/18 заяву ТОВ «Сіті Кафе» б/н від 27.12.2018 (вх. №23813 від 28.12.2018) задоволено частково. Стягнуто з Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах Приватного підприємства «Світова музика» 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу - відмовлено. Судовий збір в розмірі 3350,70 грн. покладено на позивача.

Позивач Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах Приватного підприємства «Світова музика», не погодившись з ухваленим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Зокрема, вказує, що дана справа не може розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження;

Суд першої інстанції мав би застосувати приписи ст. ст. 426, 440 Цивільного кодексу України та ст.ст. 15, 31, 33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» щодо встановленого обсягу повноважень і прав ПП «Світова музика».

Також зазначає, скаржник і те, що відповідно до ч.1 ст. 31, ч.2 ст. 32, ч.ч. 1, 2, 8 ст. 33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» комерційне використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору. Такий договір має бути укладений в письмовій формі і в ньому мають бути зазначені твори, щодо яких передаються права, перелік прав і способів використання щодо переданих творів, інші умови договору, визначені законом як істотні (строк, спосіб, використання, територія, розмір і порядок виплати винагороди, інші умови сторін договору). Вважає, що місцевий господарський суд мав би проаналізувати наданий стороною відповідача доказ договір №ОП-НВ003/18 від 01.01.2017, - відповідно до постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Щодо додаткового рішення, то скаржник вказує, що таке прийнято з порушенням вимог ч.2 ст. 124, ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду від 20.12.2018 і додаткове рішення від 08.01.2019 скасувати повністю, прийняти нове яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Також просить, застосувати до поданої стороною відповідача заяви щодо судових витрат на правову допомогу приписи ч.2 ст. 124 і ч.8 (абз.3) ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач ТОВ «Сіті Кафе» у відзиві від 19.02.2019 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що позивачем було невірно застосовано норми матеріального права , що зумовило на його думку подання неправомірного позову. Вказує, що згідно аналізу ст. 1 Закону України «Про авторські та суміжні права» публічне виконання твору може мати місце як стосовно твору, так і стосовно фонограми. З долученого позивачем до матеріалів справи відеозапису очевидно, що мало місце виконання фонограми, оскільки на відеозапису не зафіксовано виконавця твору, що виконує його за допомогою інструментів чи співу. Таким чином вважає, що не мало місце публічне виконання відповідачем твору, виключні права на який має позивач, як він сам то стверджує, а відбулось публічне виконання фонограми. Згідно з договором №ОП-НВ-003/18 від 01.01.2017 укладеного між відповідачем та ВГО «Агенство охорони прав виконавців», відповідачу надано право на використання обєктів авторського права та суміжних прав на території України за плату терміном на один рік до 01.01.2018. Щодо доводів скаржника, про те, що даний договір є неукладеним, оскільки в ньому не обумовлено конкретні твори, права на які передаються відповідачу, а ст. 33 Закону України «Про авторське право та суміжні права», передбачено, що предметом договору про передачу права на використання твору можуть бути лише ті права, які були у субєкта, що надає дозвіл, то предметом обумовленого договору є право на публічне виконання фонограм, зафіксованих у фонограмах, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань за плату , що дозволяється ст.43 вищевказаного закону.

21.03.2019 в канцелярію суду від Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» поступили додаткові пояснення в порядку ч.5 ст. 161 ГПК України. В даних пояснення позивач звертає увагу на те, що відповідачем не надано договір щодо порядку використання фонограм як обєкт суміжних прав, укладений із уповноваженою ОКУ, не подано свідоцтво такої ОКУ. Замість цього наданий договір із посередником, який не є організацією колективного управління. Також, судом не взято, до уваги висновків викладених у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №924/290/17, від 10.05.2018 у справі №908/666/147, від 05.12.2017 у справі №910/24489/16.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 (в складі колегії: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної організації «Організації колективного управління авторськими та суміжними правами» м. Київ в інтересах приватного підприємства «Світова музика» від 17.01.2019 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 року та додаткове рішення від Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 (згідно ухвали про виправлення описки від 18.03.2019) у справі №914/440/18.

Ухвалою від 04.02.2019 призначено розгляд справи №921/440/18 на 14.03.2019.

В подальшому, ухвалою суду від 14.03.2019 розгляд апеляційної скарги у справі №921/440/18 відкладено на 21.03.2019в режимі відеоконференції з Північним апеляційним господарським судом.

В судове засідання 21.03.2019 зявилися представники сторін, а саме: до Північного апеляційного господарського суду від скаржника ОСОБА_5, до Західного апеляційного господарського суду від відповідача ОСОБА_3 Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених в такій, а представник відповідача заперечив, з мотивів наведених у відзиві. Крім цього, представником відповідача до судових дебатів зроблено заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат в порядку ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник в судових дебатах просить рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, а щодо судових витрат понесених відповідачем в суді першої інстанції - заяву відповідача залишити без розгляду. Відповідач, в свою чергу, просить рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та додатковими поясненнями, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 у справі №921/440/18 нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

Як вбачається з обставин справи, Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 №18/2011 (а.с.14).

01.01.2016 Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (Організація) та приватним підприємством «Світова музика» (Видавник) був укладений договір про управління майновими авторськими правами №АУ010116 (а.с.24-28), згідно з умовами якого Видавник надав Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, які належать Видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третім особам, відповідно до умов цього договору.

Згідно п.7.3 договору №АУ010116 (в редакції додаткової угоди №1 від 01.12.2016 (а.с.29)), у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав Видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Пунктом 10.1 договору №АУ010116 (в редакції додаткової угоди №1 від 01.12.2016 (а.с.31-32)) сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2017, а додатковою угодою №2 від 01.12.2017 строк дії договору продовжено до 31.12.2018 включно.

Відтак, на виконання умов договору №АУ010116 від 01.01.2016 ПП «Світова музика» надано декларацію №49 від 01.07.2016 щодо музичних творів, майнові права на які передані в управління Організації, а саме: назва твору - «Ghost Town Tritonal Remix», автор тексту та музикиTobias Karlsson/Adam Lambert/Brandon Lowry/Martin Max/Ali Payami, виконавець - Adam Lambert, публічне виконання 33,33% (а.с.33).

01.01.2016 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Паблішинг» (ліцензіар) та приватним підприємством «Світова музика» (ліцензіат) був укладений договір на передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав №01/2016-Л (далі - договір №01/2016-Л (а.с.34-38)), згідно з умовами якого Ліцензіар передав Ліцензіату на території України виключні права на управління майновими авторськими правами на всі твори, які відносяться до каталогу «ОСОБА_6 Паблішинг», які є частиною даного договору, права на використання яких на території України належать Ліцензіару на території країн СНД, а саме: право використовувати, а також надавати дозвіл або забороняти використання творів, в тому числі способом публічного виконання.

Строк дії договору від 01.01.2016 №01/2016-Л встановлено з моменту його підписання до 31.12.2018 (згідно п.7.1 договору та додаткових угод від 01.01.2017, 01.01.2018 (а.с.39,40)).

У п.2.1 договору №01/2016-Л Ліцензіар гарантує, що він дійсно має майнове авторське право на всі твори із каталогу. Каталогом сторони договору №01/2016-Л назвали перелік усіх музичних творів з текстом чи без тексту, виключними правами на використання яких на території володіє Ліцензіар.

Як вбачається з додатку №1 до договору №01/2016-Л від 01.01.2016 «Перелік з каталогу музичних творів» (а.с.41), відповідно до п.1.7 вказаного договору сторони підтверджують, що станом на 01.07.2016 надані права на музичні твори відповідно до переліку, зокрема, на музичний твір «Ghost Town Tritonal Remix». Крім того, згідно з вказаним додатком ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Паблішинг» погодилося з правом приватного підприємства «Світова музика» доручати судове представництво ПО «ОКУАСП» (код 37396151) на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

Окрім цього, Ліцензіар зобов'язався передати Ліцензіату для використання каталог творів на механічному носії з вказівкою про те, що при необхідності Ліцензіат має право виводити на друк той або інший фрагмент каталогу. При передачі каталогу, сторонами підписується акт прийому-передачі, який є частиною цього договору (п.2.2 договору №01/2016-Л).

Матеріали справи не містять доказів передачі каталогу творів на механічному носії та не подані такі суду апеляційної інстанції.

Згідно п.2.5 договору №01/2016-Л Ліцензіар зобов'язався надати Ліцензіату для ознайомлення договори або інші письмові докази, що підтверджують права Ліцензіара на твори, втім доказів виконання даної умови договору позивачем до матеріалів справи не долучено.

Відтак, звертаючись до Господарського суду Тернопільської області з позовом, ПО «ОКУАСП» стверджувало про порушення відповідачем ст.50 Закону України «Про авторське право та суміжні права», яке полягало у використанні музичного твору серед сторонніх осіб без дозволу Організації та сплати відповідної винагороди.

В підтвердження даного факту, ПО «ОКУАСП» подано :

- акт фіксації комерційного використання музичних творів способом публічного виконання №08/08/17 від 10.08.2017 (а.с.47-48), в якому вказано, що такий складено ОСОБА_4М на підставі довіреності №21/12/16/6 від 21.12.2016; назва публічного закладу Кафе «BARBARESKO м. Тернопіль, вул. Кн. Острозького, 14, ТОВ «Сіті Кафе» 40263604. Фіксація була здійснена за допомогою відеокамери SONY model DCR-DVD610 №1205205, диск HPWD654RK020049210. Вказано, що підстави використання музичних творів представником публічного закладу не заявлено. Даний акт підписано ОСОБА_4, а зі сторони публічного закладу: «від підпису відмовився». Як вбачається з відеозапису, такий для ознайомлення та підписання представнику (адміністратору) закладу не надавався, хоча в акті зазначено, що представник закладу від підпису відмовився;

- додаток до акту фіксації (а.с.49), а також диск відеозапису (а.с.51), гостьовий рахунок від 10.08.2017 та квитанції про оплату (а.с.50).

Актом №08/08/17 від 10.08.2017 підтверджується факт публічного виконання твору «Ghost Town». З відеозапису також встановлено, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснювалося за допомогою наявного в закладі обладнання.

Відповідач в заперечення позовних вимог, як в суді першої так і апеляційної інстанцій вказує, на те, що в приміщенні кафе звучала фонограма, а не музичний твір у виконанні автора, як про це стверджує позивач, що свідчить про використання суміжних, а не авторських прав. Також, опирається на укладений 01.01.2017 з ВГО «Агентство охорони прав виконавців» договір №ОП-НВ003/18, згідно з яким товариству надано право публічного використання оприлюднених музичних творів, в тому числі фонограм.

01.01.2017 між Всеукраїнською громадською організацією «Агентство Охорони Прав Виконавців» як Агентством, яке здійснює управління на колективній основі всіма категоріями майнових прав виконавців відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права» та на підставі Свідоцтва про облік організацій колективного управління №15/2009 від 10.06.2009, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, в особі представника Агентства - Асоціації діячів естрадного мистецтва України, який діяв на підставі договору доручення №ДД 01/2011 від 01.11.2018 та товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Кафе» як Користувачем, з метою забезпечення здійснення єдиних виплат за використання об»єктів авторського права та суміжних прав, а також отримання єдиного дозволу на використання об»єктів авторського права та суміжних прав, полегшенню організації виплат роялті суб'єктам авторського та суміжного права, було укладено договір №ОП-НВ003/18 (а.с.64-65), відповідно до п.2.1. якого Користувач здійснює публічне виконання (використання) оприлюднених музичних творів (жива музика), фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань, а Представник надає Користувачу на умовах, визначених цим Договором, право на таке виконання (використання) у повному обсязі. Користувач зобов'язується сплачувати винагороду (роялті) Представнику відповідно до даного договору та Закону України «Про авторське право і суміжні права» (розділ1, п.2.1 договору від 01.01.2017).

Згідно п.2.8 договору визначено, що Користувач використовуватиме у своїй комерційній діяльності популярні фонограми музичних творів, які постійно сповіщаються в ефірі всеукраїнських мережевих телерадіоканалів та погоджено, що Представник буде розподіляти отриману від Користувача винагороду (роялті) у відповідності до звітів мережевих українських теле- радіостанцій про публічне сповіщення ними фонограм музичних творів за звітний період (календарний місяць); за Користувачем залишається право надавати звіт про публічне сповіщення творів.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору від 01.01.2017 сторони визначили, що даний правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до кінця поточного року, а в частині невиконаних фінансових зобовязань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобовязань, - до їх повного виконання. В той же час, якщо жодна із сторін не повідомить письмово (рекомендованим листом) іншу сторону про припинення дії даного договору за місяць до настання дати припинення його дії, він вважається пролонгованим ще на один календарний рік і так кожного разу.

Даний договір діяв на момент здійснення фіксації комерційного використання музичних творів способом публічного виконання.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідності до вимог ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав субєкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що порушенням авторського і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень авторських прав.

За приписами статей 48 і 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб'єктам.

За наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону, що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону «Про авторське право і суміжні права»: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до частини третьої статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною третьою статті 15 Закону визначено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

З обставин справи вбачається, що Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління, сферою діяльності якої є управління на колективній основі майновими правами субєктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується Свідоцтвом про облік організації колективного управління №18/2011 від 24.01.2011, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Заявник посилається, як в суді першої так і в апеляційної інстанції на те, що виключні майнові авторські права на вищевказаний твір належать позивачу ПП «Світова музика», право на використання якого отримано останнім на підставі договору від 01.01.2016 №АУ 010116, і яке, в свою чергу, передало право на управління цими правами заявнику Приватній організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами». Заявник, в свою чергу, посилається на договір від 01.01.2016 №01/2016-Л який укладений між ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» та Приватним підприємством «Світова музика».

Згідно положень ст. 435 Цивільного кодексу України первинним субєктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Частиною 2 ст. 435 Цивільного кодексу України субєктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, не виключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст.1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

З матеріалі справи вбачається, що ПП «Світова музика» за договором на передачу в управління майнових прав на об'єкти авторського права від 01.01.2016 №01/2016-Л, який за своєю правовою природою не є ліцензійним договором в розумінні Закону, повинна була отримати від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Паблішинг» виключні права на управління відповідними майновими правами на спірний твір. Вказаним договором ПП «Світова музика» уповноважувалося виключно на управління майновими авторськими правами правовласника (товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Паблішинг») і лише такими правами це підприємство наділено.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з твердженням місцевого господарського суду, що виключні майнові авторські права, у тому числі на спірний твір, за зазначеним договором ПП «Світова музика» не передавалися. Вказане підтверджується і пунктами 1, 1.3, 1.4, 1.5 договору від 01.01.2016 №01/2016-Л.

В той же час, матеріали справи свідчать, що Організація здійснює управління майновими авторськими правами ПП «Світова музика» на підставі укладеного договору від 01.01.2016 №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами.

Судом встановлено передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав на підставі договору від 01.01.2016 №01/2016-Л, укладеного між ПП «Світова музика» як Ліцензіатом та товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Паблішинг» як Ліцензіаром, за умовами якого ліцензіар передає ліцензіату на території України виключні права на управління майновими авторськими правами на всі твори, які відносяться до каталогу ліцензіара (далі - Каталог), який є невід'ємною частиною даного договору, права на використання якого належать ліцензіару на території країн СНД.

При цьому, як вірно зазначено, місцевим господарським судом, організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб.

Із наявних в матеріалах справи договорів прослідковується передача в управління майнових авторських прав на музичний твір «Ghost Town» від ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» до ПП «Світова музика» до ПО «ОКУАСП». Отже, вбачається неодноразова передача майнових прав на спірний музичний твір, а тому, враховуючи рекомендації Вищого господарського суду України, викладені у п.30.1 постанови Пленуму №12 від 17.10.2012, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що для зясування питання, який саме обсяг майнових прав було передано ПП «Світова музика» згідно договору необхідно дослідити весь ланцюг передачі майнових прав від правовласників спірного музичного твору до ПО «ОКУАСП».

У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що автори музичного твору «Ghost Town» чи інші суб'єкти авторського права на ці твори передали Ліцензіару(ТОВ «ОСОБА_7 Паблішинг») права на управління майновим авторськими правами відносно спірного музичного твору «Ghost Town».

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що на підтвердження передачі в управління майнових авторських прав на музичні твори Організація надала виключно договір №01/2016-Л на передачу в управління майнових авторських прав від 01.01.2016, укладений між ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» та ПП «Світова Музика» і встановити який саме обсяг прав щодо творів належав ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» на момент укладення договору і чи мало товариство право передавати ці права третім особам - не вбачається можливим, що свідчить про недоведеність позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, належності останньому майнових авторських прав на спірний музичний твір.

Відсутні також докази набуття ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» означених прав і протягом дії договору №01/2016-Л по даний час.

Відтак, враховуючи наведене, на момент укладення договору №01/2016-Л ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» не було суб'єктом авторського права на спірний музичний твір «Ghost Town», оскільки такі докази відсутні, а відтак, не вправі було надавати в управління відповідні майнові авторські права на цей музичний твір.

Отже, ПП «Світова музика» на підставі договору №01/2016-Л не могло набути й не набуло прав управління майновими авторськими правами на музичний твір «Ghost Town». Відповідно, до цього, ПП «Світова музика» не передало ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» повноваження на колективне управління майновими правами на об'єкт авторського права - музичний твір «Ghost Town», оскільки такі на дату укладення і протягом дії договору №АУ010116 не належали ПП «Світова музика».

Крім цього, судова колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що договір від 01.01.2016 №АУ010116 є чинним, однак, лише для сторін цього правочину, оскільки відноситься до норм приватного права і відповідно розповсюджується на обмежене коло осіб, яких це стосується. При цьому, позивач не є автором спірного твору і його право не є безспірним, а правочин укладений між ТОВ «ОСОБА_6 Паблішинг» та ПП «Світова Музика» не є в повній мірі належним доказом і може стати таким лише в сукупності з іншим належними доказами.

Місцевим господарським судом вірно зазначено що посилання позивача про правомірність договору від 01.01.2016 №01/2016-Л, з огляду на доведення відповідного факту в інших судових справах з посиланням на приписи ч.4 ст. 75 ГПК України не заслуговують на увагу, оскільки важливою умовою преюдиційності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є субєктний склад спору.

Наявний в матеріалах справи відеозапис у цифровому вигляді на оптичному диску (а.с.51) та акт фіксації комерційного використання музичних творів (а.с.47-48), свідчать про використання відповідачем музичного твору «Ghost Town», в кафе «Барбареско» в м. Тернополі шляхом публічного виконання фонового озвучення приміщення закладу за допомогою наявних в закладі технічних засобів, а саме аудіо колонок, закріплених на стіні, якість відеозапису та безперервна зйомка виключають ймовірність монтажу, а відтак, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що дані докази є належними і допустимими , які підтверджують факт використання відповідачем музичного твору «Ghost Town».

Крім цього, як вбачається з обставин справи, ТОВ «Сіті Кафе» на підставі оплатного договору №ОП-НВ003/18 від 01.01.2017 (з виплатою роялті) (а.с.64-65), здійснювало публічне виконання (використання) оприлюднених музичних творів (живої музики), фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань.

Даний договір укладено ТОВ «Сіті Кафе» з Всеукраїнською громадською організацією «Агентство Охорони Прав Виконавців», від імені якої згідно договору доручення №ДД 01/2011 від 01.11.2018 діяв представник Агентства Запорізька обласна Асоціація діячів естрадного мистецтва України.

Всеукраїнська громадська організація «Агентство Охорони Прав Виконавців» є організацією колективного управління, що здійснює управління на колективній основі всіма категоріями майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління №15/2009 від 10.06.2009. Відповідно до даних Реєстру організацій колективного управління дана Всеукраїнська громадська організація є включеною до реєстру із зазначенням номеру Свідоцтва про облік організацій, місцезнаходження юридичної особи.

Відтак, за приписами статей 48 і 49 Закону можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб'єктам.

Водночас суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Тобто, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач в належний спосіб отримав право публічного виконання спірного музичного твору на підставі договору №ОП-НВ-003/17 від 01.01.2017. Даний договір не визнавався недійсним в судовому порядку, отже є чинним.

Враховуючи наведене, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Щодо твердження скаржника про те, що дана справа не може розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження, судова колегія зазначає наступне.

Місцевим господарським судом правомірно в ухвалі про відкриття провадження у даній справі визначено, що дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з посиланням на п.2 ч.1, ч. ч.3, 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (а.с.2-3). Зазначено, що враховуючи положення ч. 5 ст. 12 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися справи, ціна позову яких не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 становить 881 000 грн. (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» №2246-19 від 07.12.2017). Предметом даного спору є вимога про стягнення 223 380 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Як вже було зазначено вище, додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 у справі №921/440/18 заяву ТОВ «Сіті Кафе» б/н від 27.12.2018 (вх. №23813 від 28.12.2018) задоволено частково. Стягнуто з Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» в інтересах Приватного підприємства «Світова музика» 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу - відмовлено. Судовий збір в розмірі 3350,70 грн. покладено на позивача.

Підставою винесення даного додаткового рішення стала заява ТОВ «Сіті кафе» від 27.12.2018, згідно якої такий просить ухвалити в даній справі додаткове рішення, здійснивши розподіл судових витрат, що складаються із витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 14000 грн. До даної заяви долучено опис роботи адвоката, копію платіжного доручення №673 від 21.12.2018 на суму 14 000 грн. (а.с.120-121).

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач у відзиві зазначив, що прогнозована сума судових витрат останнього у справі становить 14 000 грн., що повязана з оплатою правової допомоги (а.с.62).

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем долучено до відзиву, ордер серії АА №000105 на надання правової допомоги ТОВ «Сіті Кафе» ОСОБА_3 (а.с.63) та в подальшому договір від 19.11.2018 про надання правової допомоги (а.с.87).

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення місцевим господарським судом прийнято 20.12.2018, а заява представника відповідача про винесення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат в сумі 14000 грн. сплачених адвокату ОСОБА_3 за надання правової допомоги у справі № 921/440/18 датована 27.12.2018, і відправлена в суд 27.12.2018, що підтверджується штампом пошти на конверті (а.с.122), тобто з порушенням строку, встановленого ч.8 ст. 128 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим господарським судом норм процесуального права а саме: ч.2 ст. 124 і ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до цього, додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 у справі №921/440/18 підлягає скасуванню, а заява ТОВ «Сіті Кафе» б/н від 27.12.2018 підлягає залишенню без розгляду в порядку абз. 3 ч.8 ст. 129 ГПК України

Керуючись п.8 ст. 129, ст. ст. 269, 271, 273, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 у справі №921/440/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» м. Київ в інтересах приватного підприємства «Світова музика» на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 у справі №921/440/18 задоволити.

Додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2019 у справі №921/440/18 скасувати. Заяву ТОВ «Сіті Кафе» від 27.12.2018 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в місцевий господарський суд

Повну постанову складено 02.04.2019.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.