ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Справа № 906/827/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом ОСОБА_1, м. Київ

до відповідачів:1) ОСОБА_2, с. Сподахи, Немирівський район, Вінницька область

2) Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Бондарівське", с. Бондарівка, Коростенський район, Житомирська область

про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та визнання недійсним рішення загальних зборів в частині

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 ордер № 107739 від 12.09.2018

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Бондарівське" про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та визнання недійсним рішення загальних зборів в частині, та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.10.2018 у справі №906/827/18.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд, прийняти апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, помилковим є висновок суд першої інстанції, що позивачем не доведено наявність шкоди, завданої йому внаслідок порушення відповідачем 1 умов договору; не доведено істотну різницю між тим, на що він міг розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати; не доведено наскільки він позбавився того, на що зміг розраховувати; не доведення позивачем вжиття ним заходів щодо отримання заборгованості за договором, зокрема позивачем не надано реквізитів банківського рахунку, на який відповідач 1 мав сплатити обумовлену договором плату. Помилковим є висновок суду, що внесення відповідачем 1 грошей в депозит нотаріуса після спливу строку, встановленого договором, не свідчить про порушення відповідачем 1 його умов. Суд першої інстанції не застосував норми ст. ст. 525, 526, 530, 651, 653, 691, 694 ЦК України, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, разом з тим застосував норми ст.ст. 212, 613 ЦК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №906/827/18 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 призначено на "12" березня 2019 р. об 11:30 год.

12.03.2019 судове засідання у справі №906/827/18 не відбулося у зв'язку із перебуванням 12.03.2019 судді - члена колегії Бучинської Г.Б. у відпустці.

Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 призначено на 09 квітня 2019 року об 11:30 год.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №906/827/18 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник відповідача 1 подав до суду клопотання, в якому просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом Вінницької області (21050, м.Вінниця, вул. Грушевського, буд. 17).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 клопотання представника відповідача 1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/827/18 - задоволено. Доручено забезпечення проведення відеоконференції Вінницькому міському суду Вінницької області.

08.04.2019 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли пояснення (вх.№13555/19) в межах доводів поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні 09.04.2019 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить задоволити вимоги апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 - скасувати.

Відповідач 1 та відповідач 2 - не забезпечили явку уповноважених представників в судове засідання 09.04.2019, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України, здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання, оскільки відповідач 1, який клопотав про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в приміщення Вінницького міського суду Вінницької області 09.04.2019 об 11:30 год не з'явився.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 27.04.2018 між ОСОБА_1 (продавець/позивач) та ОСОБА_2 (покупець/відповідач-1) був укладений договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець передає у власність відповідачу-1 частку у статутному капіталі СТОВ "Бондарівське", що складає 20%, та становить 8400 грн., а також пов'язані з цією часткою корпоративні права. В свою чергу покупець приймає у власність цю частку та зобов'язується сплатити за неї грошову суму на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору вартість частки становить 8400,00 грн. (вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 2.2. Договору розрахунок між сторонами за договором буде здійснений після підписання та нотаріального посвідчення цього договору, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий/картковий рахунок продавця, протягом 95 календарних днів з дня державної реєстрації змін до статуту товариства, що пов'язані із відчуженням частини частки у статутному капіталі товариства за цим договором. Розрахунок між сторонами буде підтверджуватися відповідним банківським платіжним дорученням.

Покупець зобов'язаний здійснити всі дії, необхідні для державної реєстрації змін до статуту товариства, що відображають перехід частки від продавця до покупця, шляхом викладення статуту товариства у новій редакції (п. 3.1. договору).

Згідно п. 3.2. договору покупець (або його уповноважений представник) зобов'язується протягом 3 (трьох) календарних днів з дня укладення цього договору звернутися до компетентних органів про проведення державної реєстрації змін до статуту товариства, що відображають перехід частки від продавця до покупця.

Відповідно до п. 6.1. договору, у покупця виникає право власності на частку з моменту нотаріального посвідчення цього договору та з моменту державної реєстрації змін до статуту СТОВ "Бондарівське", що відображають перехід частки від продавця до покупця.

За невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 7.1. договору).

Зміна або розірвання цього договору допускається лише за взаємною згодою сторін; вчиняється в такій самій формі, що й цей договір (п. 8.2., п. 8.3 договору).

Спори, що можуть виникнути після укладення цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами у порядку, передбаченому чинним законодавством. Якщо спір не можна вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку (п. 8.4. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення (п. 8.5. договору).

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27.04.2018 та зареєстровано в реєстрі за №504.

Разом з тим, 27.04.2018 відбулись загальні збори учасників СТОВ "Бондарівське", оформлені протоколом №1 від 27.04.2018 року, на яких були присутні ОСОБА_1 (позивач), яка володіла 100% часток статутного капіталу СТОВ "Бондарівське", а також запрошені ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з порядком денним про обрання голови і секретаря загальних зборів загальних зборів (п. 1.), про вхід до складу учасників товариства на підставі договорів купівлі-продажу часток у товаристві (п. 2), про перерозподіл часток у статутному фонді товариства (п. 3) тощо.

За результатами вказаних загальних зборів було прийнято рішення, зокрема, про включення ОСОБА_2 (відповідач-1) до складу учасників товариства (п. 2), перерозподіл часток у статутному капіталі товариства та визнання за ОСОБА_2 частки в статутному капіталі товариства вартістю 8400,00 грн., що складає 20% статутного капіталу товариства (п. 3.), про внесення змін до статуту товариства шляхом викладення статуту в новій редакції та затвердження нової редакції статуту товариства з дорученням на здійснення державної реєстрації нової редакції статуту товариства (п. 7).

В послідуючому, 04.05.2018 державним реєстратором вчинено реєстраційну дію за №9001662 та зареєстровано нову редакцію статуту СТОВ "Бондарівське", яким було закріплено відповідні зміни складу учасників цього Товариства стосовно входження ОСОБА_2 до складу учасників на підтвердження чого в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.08.2018 (а.с. 28-31).

Також згідно пункту 1.1. статуту СТОВ «Бондарівське» в редакції від 27.04.2018 ОСОБА_2 є учасником СТОВ «Бондарівське» з часткою 20% в статутному капіталі, в розмірі 8400,00 гривень.

ОСОБА_2 зобов'язання, покладені на нього договором від 27.04.2018 не виконав, вартість частки у статутному капіталі СТОВ "Бондарівське" протягом встановленого договором строку не сплатив ( до 07.08.2018).

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі СТОВ "Бондарівське", укладеного 27.04.2018 та визнання недійсним рішення загальних зборів СТОВ "Бондарівське" в частині вступу ОСОБА_2 до складу його учасників та перерозподілу часток у статутному фонді (п.п. 2,3 протоколу від 27.04.2018).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, то продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. розірвання договору.

Судом встановлено, що сторонами в договорі купівлі-продажу від 27.04.2018 не погоджені умови за якими можливе розірвання договору та повернення переданої частки продавцю.

Тому судом застосовуються загальні правила, закріплені у статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13.

В кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідні висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2018 у справі №910/23976/16, від 10.10.2018 №910/319/18, від 20.11.2018 №910/1768/18.

При цьому, принцип справедливості вимагає, щоб було враховано при оцінці істотності порушення також і саму поведінку боржника, що порушив договір; яким чином ним було порушено вказаний договір; наскільки його дії чи бездіяльність розходяться з цілями, які ставила перед собою сторона у момент укладання договору.

Водночас, слід зазначити, що істотним є таке порушення умов договору, в результаті якого сторони не досягають цілей, обумовлених самим договором. Разом з цим, порушення умов договору не може вважатися істотним, якщо таке порушення може бути усунуте боржником.

Як зазначалося раніше, згідно умов договору купівлі-продажу від 27.04.2018 вартість частки у статутному фонді СТОВ "Бондарівське" становить 8400,00 грн., а розрахунок між сторонами за договором повинен бути здійснений після підписання та нотаріального посвідчення цього договору, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий/картковий рахунок продавця протягом 95 календарних днів з дня державної реєстрації змін до статуту товариства.

Тобто кошти відповідач-1 повинен був перерахувати позивачу до 07.08.2018, проте посилаючись на відсутність відомостей щодо розрахункового або карткового рахунку продавця, кошти у визначений договором строк не було перераховано.

Водночас, після відкриття провадження у справі ОСОБА_2, з метою виконання умов договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі товариства від 27.04.2018 для передачі позивачу грошових коштів в розмірі 8400,00 грн., внесено відповідну суму у депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується квитанцією №3 від 22.10.2018 (а.с. 53).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_2 не відмовився від виконання умов договору в частині оплати вартості частки статутного капіталу Товариства.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в наявності є виконання покупцем зобов'язання з прострочкою в оплаті.

В свою чергу виконання покупцем зобов'язання виключає можливість кваліфікувати дане порушення як істотне, що є підставою для розірвання договору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем під час розгляду справи не доведено наявність шкоди, завданої йому внаслідок порушення відповідачем-1 умов договору (у вигляді реальних збитків чи упущеної вигоди), розмір якої не дозволив отримати позивачу очікуване при укладенні договору (прострочка в сплаті склала 76 днів). Також не доведено позивачем наявність істотної різниці між тим, на що мав право розраховувати позивач, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав.

Щодо скасування рішення загальних зборів СТОВ "Бондарівське", оформленого протоколом №1 загальних зборів СТОВ "Бондарівське" від 27.04.2018 в частині включення до складу його учасників ОСОБА_2 та перерозподілу на його користь частки у розмірі 8400,00 грн., що становить 20% статутного капіталу товариства, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 27.04.2018 вбачається, що останній не містить умов, які надавали б можливість позивачеві повернути продану частку статутного капіталу, така можливість не передбачена і наведеними вище нормами права. В свою чергу, за умовами договору відповідач-1 набув право власності на частку (п.6.1 договору).

Позивач вважає, що вимога позовної заяви про скасування рішення загальних зборів є похідною від первісної про розірвання договору купівлі-продажу і від задоволення первісної вимоги напряму залежить результат вирішення похідної від неї вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, при цьому колегією суддів враховується, що позивачем не доведено підстав для розірвання договору як обставини, що є підставою позовної вимоги про скасування рішення загальних зборів, інших підстав визнання недійсним рішення загальних зборів не наведено позивачем, а судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Доводи позивача з приводу того, що ціна договору є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця, а тому порушення даного обов'язку є істотним порушенням договору, не приймаються до уваги судом з огляду на наступне.

Норми чинного цивільного законодавства розрізняють поняття істотне порушення умов договору (ст.651 ЦК України) і порушення істотних умов договору (ст.611 ЦК України).

Враховуючи дефініцію даних юридичних понять різниця в їх застосуванні полягає у підставах виникнення та об'єктах доказування. Судом встановлено, що умовами договору купівлі-продажу, як підстави виникнення права на застосування наслідків порушення істотних умов договору, не передбачені наслідки таких порушень.

Разом з тим, вимоги позивача направлені на позбавлення відповідача-1 права власності на майно, яке набуте ним у порядку і в спосіб передбачений умовами договору.

Тому, на думку суду, сам факт допущення прострочки в оплаті майна, не є достатньою (самостійною) підставою для позбавлення особи права власності на це майно.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.01.2019 року у справі №906/827/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "15" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.