ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1522/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: Пегза К.К., адвокат;

від відповідача: Міхантьєв М.Д., адвокат, приймав участь в судовому засіданні 09.04.2019 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні

скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року

та на додаткове

рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 року

у справі № 908/1522/18 (суддя - Горохов І.С., м. Запоріжжя)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі філії "Центр забезпечення виробництва", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна", м. Запоріжжя

про стягнення 37 195,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішень суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 37 195,65 грн. штрафних санкцій за договором поставки № ЦЗВ-03-02717-01 від 23.06.2017 року та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 року задоволено заяву позивача про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані із розглядом справи № 908/1522/18 в розмірі 4 116,40 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судових рішень та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року, відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області в частині стягнення судових витрат в розмірі 1 488,15 грн.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції мотивована тим, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також при його ухваленні не були застосовані норми права, які підлягали застосуванню. В зв'язку з чим рішення місцевого господарського суду є незаконним з наступних підстав.

Дата початку поставки товару, місце поставки товару, особи одержувачі товару - вантажоодержувачі повинні бути доведені покупцем до відома постачальника шляхом надання йому рознарядки. До часу одержання інформації про місце поставки і осіб вантажоодержувачів постачальник не має можливості виконувати свій обов'язок, а відтак і нести відповідальність за його невиконання.

Суд при ухваленні рішення не звернув увагу та не надав належної правової оцінки іншим умовам договору, які передбачають, що поставка продукції проводиться партіями протягом терміну договору, тільки після письмової рознарядки (абзац 1 пункту 5.2 договору); рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення ... та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (абзац 2 пункту 5.2 договору). Враховуючи умови пункту 5.2 договору та те, що згідно з пунктом 5.1 договору постачальник здійснює поставку товару тільки після письмової рознарядки, то початком перебігу строку поставки у даних правовідносинах є дата одержання рознарядки постачальником. Відповідно строк виконання зобов'язань постачальника повинен обраховуватись:

- за рознарядкою № ЦЗВ-20/3083 від 02.08.2017 року (дата одержання поштою 28.08.2017 року) 30 денний період поставки - з 29.08.2017 року по 27.09.2017 року;

- за рознарядкою № ЦЗВ-20/3280 від 15.08.2017 року (дата одержання поштою 23.08.2017 року) 30 денний період поставки - з 24.08.2017 року по 22.09.2017 року;

- за листом № ЦЗВ-20/3788 від 14.09.2017 року (дата одержання поштою 20.10.2017 року) 30 денний період поставки за рознарядкою № ЦЗВ-20/3280 від 15.08.2017 року - з 21.10.2017 року по 20.11.2017 року (із застосуванням частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України).

Розрахунок пені за рознарядкою № ЦЗВ-20/3083 від 02.08.2017 року за період до 22.10.2017 року (25 днів прострочки) повинен становити (104 928/1000)*25 днів = 2 623,20 грн., а загальна сума пені - 8 479,48 грн.

Суд не врахував той факт, що у період дії рознарядки № ЦЗВ-20/3280 від 15.08.2017 року позивач здійснив її коригування (змінив реквізити відвантаження) внаслідок чого видав нову рознарядку від 14.09.2017 року. Таким чином, постачати по первісним реквізитам постачальник не мав права, відповідно він не має нести за це відповідальність. Розрахунок пені за період з 21.11.2017 року по 15.03.2018 року (115 днів прострочки) повинен становити (30 870/1000)*115 днів = 3 539,70 грн.

Таким чином, суд неправильно визначив фактичні обставини, внаслідок чого протиправно стягнув з відповідача надлишкову суму пені, а фактична сума, що підлягала стягненню - 12 019,80 грн.

Також, відповідач звернув увагу, що рознарядки філії "ЦЗВ" ПАТ "Укрзалізниця" не відповідають вимогам статті 95 Цивільного кодексу України та пункту 5.7 Положення про філію "ЦЗВ" ПАТ "Укрзалізниця", оскільки як у тексті рознарядок не вказано про факт наявності у підписантів нотаріально посвідчених довіреностей на право підпису та їх не було додано до рознарядки. Отже, направлені на адресу відповідача рознарядки не мали юридичної сили і не можуть породжувати правові наслідки, в тому числі нарахування неустойки.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач посилається на те, що згідно відміток у посвідченні про відрядження, виданого на підставі наказу від 08.11.2018 року №236, представник позивача прибув у місто Запоріжжя - 12.11.2018 року та вибув із міста Запоріжжя 12.11.2018 року. Аналогічний маршрут представника позивача підтверджується проїзними документами, а саме він прибув у місто Запоріжжя о 06:32 години 12.11.2018 року (посадочний документ 000ВЗЕЕ4-19F2-6657-0001) та вибув із міста Запоріжжя 15:37 (посадочний документ 000ВЗЕЕ4-58F4-АF22-0001). Таким чином, представник позивача знаходився у місті Запоріжжі з 06:32 години ранку до 15:37 години. У заяві позивача не надано пояснень щодо об'єктивних обставин необхідності проживання у місті Запоріжжя протягом світлового дня, оскільки в той же день представник позивача уїхав з міста. Тобто, у суду не було правових підстав для відшкодування з відповідача суми за проживання позивача в готелі у розмірі 390 грн. Крім того, є цілком не зрозумілим чому представник позивача знімаючи житло у 06:38:04 годин сплачує вартість найму житла (чек ); 06:38:10 годин сплачує вартість бронювання даного житла (чек ). Тобто, бронювання було оплачене вже після найму житла, що не має об'єктивного сенсу. Позивач не надав доказів понесення відповідачем витрат у розмірі вартості добових в сумі 900,00 (3х300) грн. як вартості реально понесених витрат представником позивача під час перебування у відрядженні та на шляху слідування до нього. Посадочний документ 000ВЗЕЕ4-58F4-АF22-0001 свідчить про переїзд представника по маршруту місто Запоріжжя - місто Дніпро, але юридична адреса позивача - місто Київ. Відповідач також в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що у посвідченні про відрядження (Наказ від 08.11.2018 року № 236) вказано два міста, які відряджена особа повинна відвідати з метою виконання цілей відрядження: місто Запоріжжя, місто Дніпро. Отже, проїзд представника позивача за посадочним документом 000ВЗЕЕ4-58F4-АF22-0001 пов'язаний не із даною справою, а з іншою, яка повинна була розглядатись у Господарському суді Дніпропетровської області.

2.2. Узагальнені доводи позивача, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду від 10.12.2018 року залишити без змін. Посилався на те, що позивач помилково вважає. що строк поставки продукції потрібно обраховувати з дати отримання рознарядки, оскільки пунктом 5.2 Договору поставки встановлено, що кожна партія продукції постачається протягом 30 днів з дати письмової рознарядки замовника. Таким чином, 30 денний строк на здійснення поставки продукції за наданими рознарядками філія "ЦЗВ" відрахувала з наступного дня, після дати письмової рознарядки, що відповідає вимогам статті 253 Цивільного кодексу України. Посилання відповідача на те, що у період дії рознарядки від 15.08.2017 року № ЦЗВ-20/3788 позивач здійснив її коригування, внаслідок чого видав нову рознарядку, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до пункту 5.2 договору за необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов'язково повідомляється постачальнику. У зв'язку із значним терміном прострочення поставки продукції за рознарядкою від 15.08.2017 року № ЦЗВ-20/3788 філія "ЦЗВ" листом від 14.09.2017 року № ЦЗВ-20/3788 була змушена відкоригувати реквізити відвантаження продукції у відповідності з існуючою потребою. Таким чином, позивачем було направлено відповідачу лист з повідомленням про відкоригування реквізитів відвантаження продукції, а не видано нову рознарядку. Твердження відповідача, що рознарядки не мають для відповідача юридичної сили внаслідок їх дефектів (відсутності довіреностей на підписантів) є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення позивач посилався на те, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.10.2018 року у справі № 908/1522/18 підготовче засідання відкладено на 12.11.2018 року о 12:00 год., явку в судове засідання представників сторін визнано обов'язковою. Так, представник позивача з метою участі в судовому засіданні 11.11.2018 року о 21 год. 04 хв. виїхав із міста Київ і 12.11.2018 року о 06 год. 32 хв. прибув до міста Запоріжжя. Відтак час перебування представника в дорозі складав 9 год. 24 хв. Філія "Центр забезпечення виробництва" територіально знаходиться на значній відстані від міста Запоріжжя, тому, прибувши до міста Запоріжжя, представник позивача був змушений оселитись в готелі протягом світлового дня, оскільки цілу ніч перебував у дорозі. Крім того, відповідно до інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 13.03.1998 року № 59, підприємство за наявності підтверджених документів ( в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрати на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98. Працівникові, відрядженому в межах України, відшкодовується плата за бронювання місця у готелі (мотелі) у розмірі не більше як 50 відсотків вартості такого місця за одну добу згідно з поданими підтверджуючими документами в оригіналі. Добові витрати відносяться до окремих видів витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження. Відповідно до пункту 6 розділу 2 Інструкції про службові відрядження витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Так, шлях з міста Запоріжжя до міста Києва - місце знаходження позивача проходить через місто Дніпро. Вартість квитка на поїзд до міста Дніпра не перевищує вартості квитка, яку б сплатив представник позивача за маршрутом місто Запоріжжя - місто Київ. Тому, такі витрати все одно виникли б, навіть якщо б представник повернувся одразу ж з міста Запоріжжя до міста Києва і не призвели до збільшення загальної суми витрат на його проїзд.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 року, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2019 року призначено в судовому засіданні на 09.04.2019 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2019 року об'єднано апеляційні скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційних скарг постановлено здійснювати в судовому засіданні 09.04.2019 року.

В судовому засіданні 09.04.2019 року оголошено перерву до 15.04.2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.04.2019 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційних скарг.

В судових засіданнях 09.04.2019 року та 15.04.2019 року представники позивача проти доводів апеляційних скарг заперечували.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

23.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-02717-01 (надалі - договір).

Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі (пункт 1.1 договору).

Найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів) (пункт 1.2 договору).

Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010) (пункт 5.1 договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов'язково повідомляється постачальник (пункт 5.2 договору).

Датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці Замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику (пункт 5.3 договору).

Після готовності продукції до відвантаження постачальник направляє замовнику факсом наступні документи: рахунок-фактуру, документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п. 2.2 цього договору (пункт 5.4 договору).

За порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених пунктом 5.2 даного договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник (пункт 10.1 договору).

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017 року. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов'язання та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (пункт 13.7 договору).

На виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача рознарядки (дозвіл) на відвантаження продукції: від 02.08.2017 року № ЦЗВ-20/3083 на суму 583 018,80 грн. (з ПДВ); від 15.08.2017 року № ЦЗВ-20/3280 на суму 30 870,00 грн. (з ПДВ), відкориговану листом від 14.09.2017 року № ЦЗВ-20/3788.

Протягом строку дії рознарядки від 02.08.2017 року № ЦЗВ-20/3083 (з 02.08.2017 року по 01.09.2017 включно) постачальником відвантажено продукцію на суму 478 090,80 грн. (з ПДВ).

З порушенням строків поставки відповідачем відвантажено позивачу продукцію на суму - 86 724,00 грн.: 23.10.2017 року на суму - 24 732,00 грн. (акт приймання-передачі продукції від 23.10.2017 року № 87); 18.12.2017 року на суму - 42 804,00 грн. (акт приймання-передачі продукції від 18.12.2017 року № 42); 18.12.2017 року на суму - 19 188,00 грн. (акт приймання-передачі продукції від 18.12.2017 року № 41). Продукцію на суму 18 204,00 грн. не поставлено.

Протягом строку дії рознарядки від 15.08.2017 року № ЦЗВ-20/3280 (з 15.08.2017 року по 14.09.2017 року включно) постачальником продукція не відвантажена. З порушенням строків поставки 02.05.2018 року відвантажено продукцію на суму 16 170,00 грн. (акт приймання-передачі продукції від 02.05.2018 № 6 та акт приймання - передачі продукції від 02.05.2018 № 4).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.04.2018 року № ЦЗВ-20/1501 з вимогою сплатити штрафні санкції у сумі 37 195,65 грн., в тому числі штраф за порушення термінів постачання понад 15 календарних днів.

Вказана претензія залишена без відповіді.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 37 195, 65 грн. штрафних санкцій та 1762, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Як встановлено Господарським судом Запорізької області та підтверджено матеріалами справи, філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до закінчення судових дебатів господарському суду подано заяву від 14.09.2018 року № ЦЗВ-20/3402 про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва".

Разом з тим, у рішенні Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року не було вирішено питання про судові витрати, які понесені АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва".

14.12.2018 року за вихідним номером № ЦЗВ-20/4851 АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось до Господарського суду Запорізької області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" на користь філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" витрати пов'язані із розглядом справи № 908/1522/18 у розмірі 4 116, 40 грн.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, місцевий господарський суд її задовольнив.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відносини, що виникли між сторонами у даній справі на підставі договору є господарськими зобов'язаннями, тому відповідно до положень статей 4, 173-175 і частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до них мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, абзацом 2 пункту 5.2 договору сторони обумовили порядок надання позивачем відповідачу рознарядки на поставку продукції за договором, в тому числі шляхом обміну електронними повідомленнями, в той час як абзацом 3 вказаного пункту - строк поставки партії продукції згідно конкретної рознарядки.

Умовами договору не визначено, що виконання відповідачем зобов'язання, передбаченого абзацом 3 пункту 5.2 договору, поставити продукцію залежить від виконання сторонами умов абзацу 2 вказаного пункту договору в частині дотримання порядку надання замовником постачальнику рознарядки на поставку продукції за договором, в тому числі обміну електронними повідомленнями, а тому, відповідач, отримавши від позивача поштою письмові рознарядки, мав поставити узгоджену продукцію в установлені договором строки - протягом тридцяти днів з дати письмової рознарядки замовника.

Верховний Суд в постанові від 11.09.2018 року у справі № 910/22712/17 звернув увагу, що порядок надання замовником рознарядки на поставку товару та строк виконання постачальником зобов'язання з поставки товару не є тотожними поняттями. Строк відвантаження (поставки) товару постачальником за умови отримання від замовника письмової рознарядки, жодним чином не залежить від направлення замовником її сканкопії електронним листом із застосуванням електронної пошти.

Таким чином, отримавши спірні рознарядки позивача, відповідач мав поставити зазначену в них продукцію в строк, встановлений договором, а саме - протягом тридцяти календарних днів з їх дат.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строку поставки продукції за спірними рознарядками.

Посилання відповідача на те, що у період дії рознарядки № ЦЗВ-20/3280 від 15.08.2017 року позивач здійснив її коригування (змінив реквізити відвантаження) внаслідок чого видав нову рознарядку від 14.09.2017 року спростовується матеріалами справи. Відповідно до пункту 5.2 договору за необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов'язково повідомляється постачальника. Листом від 14.09.2017 року № ЦЗВ-20/3788 позивачем відкориговані реквізити відвантаження продукції. Таким чином, позивачем було направлено відповідачу лист з повідомленням про відкоригування реквізитів відвантаження продукції, а не видано нову рознарядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено. що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку з поставки позивачу продукції у встановлений договором строк, існують підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Згідно з пунктом 10.1 договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених пунктом 5.2 даного договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача за порушення строку виконання зобов'язання з поставки продукції за договором штрафні санкції на загальну суму 37 195,65 грн., з яких 16 825,95 грн. - пеня, 20 369,70 грн. - штраф.

Враховуючи, що свою потребу в замовленій у відповідача продукції позивач підтвердив відповідними рознарядками, договір діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, обумовлених поставкою вказаної продукції, а відтак, нарахування позивачем штрафних санкцій за заявлений у позові період є правомірним.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача в частині розміру вказаних штрафних санкцій.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 16 825,95 грн. та штрафу в сумі 20 369,70 грн. є законними та обґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру санкцій, оскільки відповідачем не вживались заходи для своєчасного виконання умов договору та не надано доказів, які можуть свідчити про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Щодо розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи та підстав для ухвалення місцевим господарським судом додаткового рішення колегія суддів враховує наступне.

За приписами статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статтею 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, до понесених позивачем судових витрат на суму 4 116,40 грн. у даній справі, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, віднесено: добові - 900,00 грн.; транспортні витрати - 2 826,40 грн.; проживання - 390,00 грн.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59, витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов'язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо.

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи позивачем до заяви додано належним чином засвідчені копії: посвідчень про відрядження від 16.09.2018 року, від 11.11.2018 року, від 09.12.2018 року; посадочних документів (електронних квитків на потяг Київ-Запоріжжя від 16.09.2018 року, Запоріжжя-Київ від 17.09.2018 року, Київ-Запоріжжя від 11.11.2018 року, Запоріжжя-Дніпро від 12.11.2018 року, Київ-Запоріжжя від 09.12.2018 року, Запоріжжя-Дніпро від 10.12.2018 року); доказів проживання в м. Запоріжжя (квитанція та рахунок від 12.11.2018 року № 26).

Транспортні витрати та витрати на проживання є такими, що пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2 Наказу філії "Центр забезпечення виробництва" "Про відшкодування витрат на відрядження працівників філії "Центр забезпечення виробництва" ПАТ "Укрзалізниця" від 01.07.2016 року № 100 встановлені граничні норми витрат на проживання працівників філії "Центр забезпечення виробництва", відряджених в межах України та за кордон, що не перевищують граничні норми витрат, визначені в Додатку 3 до Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордон працівників "Укрзалізниця", який затверджений на виконання наказу ПАТ "Укрзалізниця" від 22.04.2016 року № 320.

Наказом ПАТ "Укрзалізниця" від 02.11.2017 року № 666 внесено зміни до Додатку № 3 Порядку, який змінено граничний розмір добових.

Філією "Центр забезпечення виробництва" видано Наказ від 01.12.2017 року № 151, яким внесено зміни до Додатку № 3 до Порядку, де також змінено розмір добових.

Відповідно до пункту 4 розділу 2 Інструкції про службові відрядження за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98.

Доказів понесення позивачем витрат у розмірі 900,00 грн. як вартості витрат на відрядження (добові) суду не надано. В зв'язку з чим вказані витрати не можуть бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 3 216,40 грн.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 910/3541/18.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні від 10.12.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду від 10.12.2018 року задоволенню не підлягає, вказане рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і тому має бути залишено без змін.

Апеляційна скарга на додаткове рішення від 22.12.2018 року підлягає зміні, шляхом викладення першого та другого абзацу додаткового рішення в новій редакції, згідно з якою заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі має бути задоволена частково.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладають на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року у справі № 908/1522/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 року у справі № 908/1522/18 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 року у справі № 908/1522/18 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2018 року у справі № 908/1522/18 - змінити, виклавши перший та другий абзаци додаткового рішення в наступній редакції:

"Заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1522/18 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" витрати, пов'язані з розглядом справи № 908/1522/18 в розмірі 3 216,40 грн. В решті заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1522/18 - відмовити".

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом не підлягає касаційному оскарження, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.04.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус