ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/10033/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 14.12.2018 (вх. №09.1-04.1/69/19 від 14.01.2019) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018

у справі №910/10033/18 (суддя - Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця»

про стягнення 547 145,15 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьменко Є.А., ордер КС №471343 від 20.03.2019

від відповідача: Марченко В.М., ордер КВ №401024 від 14.12.2018

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно - механічний завод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» про стягнення 547 145,15 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №ПЗ/НХ-1653/НЮ від 28.04.2016 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. У зв'язку з цим позивачем на підставі ст. 625 ЦК України та умов договору нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно - механічний завод» 441 894,00 грн основного боргу, 19 302,73 грн пені, 67 167,89 грн інфляційних втрат, 18 780,53 грн 3% річних, 8 207,19 грн витрат по сплаті судового збору та 13750,00 грн інших судових витрат.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару, з посиланням на ст. ст. 610, 692 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця», 17.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 14.12.2018 (вх. №09.1-04.1/69/19 від 14.01.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі №910/10033/18 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Скаржник зазначає, що поставлений позивачем товар - гальмівні колодки, не відповідає вимогам ТУ та ГОСТ, погодженим сторонами. Відповідач посилається на наявність кримінального провадження, в якому розслідується обставини щодо зловживання посадовими особами Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» своїми обов'язками, а саме умисного приймання завідомо неякісних товарно-матеріальних цінностей - чавунних гальмівних колодок, що не відповідають вимогам ТУ та ГОСТ.

Також скаржник просить розглянути подане ним разом з апеляційною скаргою заперечення на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 14.12.2018 (вх. №09.1-04.1/69/19 від 14.01.2019) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/10033/18. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи - для подання заяв та клопотань, пояснень.

Позивач не скористався правом, визначеним ч.1 ст. 263 ГПК України, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 справу №910/10033/18 призначено до розгляду на 20.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 розгляд справи відкладено на 03.04.2019 у зв'язку із неявкою у судове засідання представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.04.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судових засіданнях 20.03.2019 та 03.04.2019 просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник позивача вказував на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у даній справі є обґрунтованим та таким, що прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

28.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (покупець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод» (постачальник за договором, позивач у справі) укладено договір поставки №ПЗ/НХ-1653/НЮ, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався у 2016 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.4. договору кількість та асортимент товару визначений у Специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.4. договору сума договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.04.2016, становить 11.576.760,00 грн, у тому числі ПДВ 1 929 460,00 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 441 894,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №ЗН-0000015 від 01.02.2017 на суму 386 010,00 грн, за якою відповідачу поставлено товар - колодка гальмівна типу «Ф» з металевим каркасом (а.с. 18) та №ЗН-0000012 від 23.01.2017 на суму 55 884,00 грн, за якою відповідачу поставлено товар -колодка гальмова чавунна гребенева тип «М» ГОСТ 30249-97 (а.с. 20). Накладні підписані повноважними представниками сторін без заперечень чи застережень, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб. Факт отримання товару, що значиться у видаткових накладних №ЗН-0000012 від 23.01.2017 та №ЗН-0000015 від 01.02.2017 не заперечене сторонами, підтверджено також товарно-транспортними накладними № 0011 від 23.01.2017 та № 0014 від 01.02.2017 ( а.с.72-73), в яких міститься запис про отримання товару відповідальною особою вантажоодержувача.

Разом з видатковими накладними відповідачу передано рахунки №ЗН-0000012 від 23.01.2017 та №ЗН-0000015 від 01.02.2017 на оплату на суму відповідно 55 884,00 грн та 386 010,00 грн.

Договором сторони передбачили порядок прийняття товару та його оплати (п. 4.2. договору), так покупець здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків, протягом 15 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Місцевим господарським судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідач оплату на підставі отриманих рахунків у встановлений договором строк не здійснив.

Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги позивача та вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що товар був поставлений неналежної якості та не відповідав вимогам ТУ та ГОСТ, на підтвердження чого надає висновок експерта за результатами проведення судової експертизи металів та сплавів №3226/9939-9943/17-34 від 06.06.2017, проведеної в межах кримінального провадження № 0000113 (а.с. 91-101).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 173 ГК України унормовано, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст договору № ПЗ/НХ-1653/НЮ від 28.04.2016, укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод», судова колегія встановила, що даний правочин за свою правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару (ч. 1 ст. 688 ЦК України).

Як вбачається зі змісту договору поставки, сторонами узгоджено (п.2.5, п. 5.9), що приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється матеріально відповідальним представником покупця за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, та умов Договору на підставі даних видаткової накладної або товарно-транспортної накладної, документів, що підтверджують якість товару та відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (далі - Інструкцій № П-6) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі - Інструкцій № П-7).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Отже, сторонами на підставі вільного волевиявлення узгоджений порядок приймання продукції за якістю саме із застосуванням Інструкцій № П-7, дотримання вимог якої є обов'язковим для сторін у даних правовідносинах. Іншого порядку приймання-передачі товару за якістю сторонами не визначено.

Згідно постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» до прийняття відповідних актів України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Таким чином, при вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, а також в неналежній тарі (упаковці), необхідно керуватись приписами ЦК України, ГК України, Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, в тому числі Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, а також договором.

Відповідно приписів зазначеної Інструкції (п. 5) продукція, яка надійшла у справній тарі, приймається по якості та комплектності, як правило, на складі кінцевого отримувача товару. Приймання товару по якості здійснюється на складі отримувача у строки: не пізніше 20 днів від видачі товару органом транспорту або надходження його на склад отримувача. (п.6). Приймання продукції здійснюється уповноваженими особами, з дотриманням стандартів, технічних умов, інших обов'язкових правил відповідно супровідних документів, сертифікатів відповідності, про що складається акт про фактичну якість товару .У разі невідповідності якості вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, вказаним у супровідних документах, які засвідчують якість товару (п. п. 13, 14, 16) отримувач зобов'язаний призупинити подальше приймання товару, скласти акт приймання товару по якості, в якому вказує яка кількість товару перевірена, характер виявлених при прийманні дефектів. При цьому, отримувач товару зобов'язаний викликати для подальшого приймання товару та складання двостороннього Акта представника виробника або вантажовідправника якщо таке передбачено у договорі.

В договорі сторони передбачили (п.2.5 договору) обов'язковим виклик представника постачальника у разі виявлення виробничих дефектів.

Колегія суддів звертає увагу, що Інструкція П-7, обов'язковість застосування якої передбачено умовами договору, встановлює порядок повідомлення виробника (постачальника ) у разі виявлення невідповідності якості товару вимогам ГОСТу, порядок складання актів приймання товару по якості, зміст актів, також порядок приймання товару у разі виявлення прихованих дефектів в межах гарантійних строків.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам, зазначеним у Специфікації №1.

Згідно з п. 2.5. договору при виявленні товару, який не відповідає технічним умовам та стандартам, а також при виявленні виробничих дефектів в гарантійний період експлуатації, виклик представника постачальника є обов'язковим.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що термін усунення недоліків або заміни товару в межах гарантійного терміну - 20 днів з моменту виявлення дефектів. Постачальник усуває недоліки та провадить заміну товару на якісний за свій рахунок.

Відповідальність продавця за поставку товару неналежної якості встановлена п. 7.3.2. договору, відповідно до якого за постачання товару неналежної якості постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості поставленого неякісного товару, при цьому власними силами в засобами замінює неякісний товар.

Умовами укладеного договору та нормами чинного законодавства оплата товару ставиться в залежність від факту прийняття товару, прийняття якого в кількості відповідній видатковим та товарно-транспортним накладним не заперечене відповідачем, однак і не надано доказів оплати прийнятого товару.

Право вимагати, у відповідності до ст.ст. 678 ЦК України, 268 ГК України зменшення ціни, чи відмови від оплати відповідач набуває лише у разі доведення поставки неякісного товару у спосіб передбачений умовами договору.

Однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання вимог Інструкції П-7 та умов договору щодо вчинення всіх необхідних дій приймання товару по якості.

Посилання позивача на наявність кримінального провадження №0000113 порушеного по факту зловживання посадовими особами ПАТ «Укрзалізниця» службовим становищем, що виразилося у свідомому прийнятті товарно-матеріальних цінностей - чавунних гальмівних колодок, які не відповідають вимогам ТУ та ГОСТ не може бути беззаперечним підтвердженням поставки неякісного товару саме за накладними №ЗН-0000012 від 23.01.2017 та №ЗН-0000015 від 01.02.2017. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази притягнення відповідних осіб у визначеному чинним законодавством порядку до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, які передбачені статтями 191, 364, 367 Кримінального кодексу України.

Отже, у даному випадку проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням не припиняє обов'язки сторін за господарською операцією та безпосередньо відповідача по оплаті вартості отриманого товару, поставленого за договором №ПЗ/НХ-1653/НЮ від 26.04.2016.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо розгляду заперечення на ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.11.2018 про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №910/10033/18, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що місцевим господарським судом при прийнятті ухвали від 06.11.2018 в порушення вимог ст. 86 ГПК України не надано належну оцінку доказам у справі, які надано відповідачем на обґрунтування неможливості розгляду справи до постановлення остаточного рішення у справах №760/21682/18, №361/4142/18 та №361/4143/18.

При цьому місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що в судовому засіданні 06.11.2018 суд, у відповідності до ч.ч. 4,5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 13.11.2018 та про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до винесення остаточного рішення у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2016 за №0000113 та у кримінальних провадженнях, що перебувають у Солом'янському районному суді м. Києва та у Броварському міськрайонному суді Київської області, так як відповідачем не надано належних доказів того, що саме спірні колодки є предметом вказаних кримінальних проваджень.

В письмових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, відповідач зазначив, що колоди гальмівні, які поставлено позивачем відповідно видаткових накладних від 01.02.2017 №ЗН-0000015 та від 23.01.2017 №ЗН-0000012 визнані речовим доказом та перебувають під арештом, на підтвердження чого надав копії протоколів тимчасового доступу до речей і документів та описів речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді. В підтвердження поставки товару неналежної якості відповідач посилається на Висновок експерта № 3226/9939-9943/17-34 від 06.06.2017 (а.с.91) за результатами проведення судової експертизи металів та сплавів проведеною Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за постановою старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУНП в Київський області від 15.02.2017 в межах кримінальної справи №0000113.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що даний висновок експертизи не може бути належним доказом поставки позивачем товару неналежної якості за спірною поставкою відповідно видаткових накладних від 01.02.2017 №ЗН-0000015 та від 23.01.2017 №ЗН-0000012 , оскільки відповідачем порушено порядок приймання товару, складання відповідних актів із зазначенням умов зберігання, відбору зразків товару та порядку передачі товару на дослідження експерту, відтак не надано належних доказів, що експертне дослідження проводилося саме товару отриманого на спірними видатковими накладними.

Колегія, також звертає увагу на те, що неприйняття місцевим господарським судом зустрічного позову про стягнення штрафу за поставку неякісного товару не позбавило особу права на звернення до суду із самостійним позовом, однак доказів зазначеного сторонами не надано, отже не доведено поставка неякісного товару за спірними видатковими накладними на момент прийняття рішення суду.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем спірний товар прийнято без заперечень, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 441 894,00 грн основного боргу. Як вірно зазначив місцевий господарський суд, про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Зважаючи на те, що докази, наявні в матеріалах справи, дозволяють в повній мірі встановити та оцінити обставини, які є предметом спору у даній справі, а також враховуючи приписи ст. 2 ГПК України, судова колегія дійшла висновку про те, що клопотання, подане Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» про зупинення провадження у справі, задоволенню не підлягає, а відтак ухвала Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/10033/18 прийнята у відповідності до норм чинного процесуального законодавства.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.1 договору сторони передбачили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати поставленого товару в сумі 441 894,00 грн доведено матеріалами справи, підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, а відтак, з огляду на умови п. 7.2.1 договору, вимоги ст. ст. 549, 625 ЦК України стягнення з відповідача 441 894,00 грн основного боргу, 19 302,73 грн пені, 67 167,89 грн інфляційних втрат та 18 780,53 грн 3% річних є правомірним. При цьому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення вимоги про відшкодування позивачу документально підтверджених витрат на фактично надану правову допомогу у сумі 13 750,00 грн, оскільки частина витрат не пов'язана з даною справою, а подання уточненої позовної заяви не повинно оплачуватись позивачем, адже у її поданні була б відсутня необхідність у разі, якби адвокатом було подано первісну позовну заяву з дотриманням необхідних вимог процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм матеріального права судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі № 910/10033/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі №910/10033/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2018 року у справі №910/10033/18 залишити без змін.

3. Справу №910/10033/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 16.04.2019