РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 м. Київ Справа № 910/2155/19

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА - АГРО";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО";

про: стягнення 891.896,72 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Кушнір С.В.;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕДНА - АГРО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (далі - відповідач) про стягнення 891.896,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки насіння в кредит від 18.04.2018 № 045-РО, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 891.896,72 грн., з яких: 550.000,00 грн. - основна заборгованість, 89.301,12 грн. - пеня, 156.638,04 грн. - штраф, 62.014,67 грн. - 25 % річних та 33.942,89 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2155/19 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 25.03.2019.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням відсутності повноважень генерального директора відповідача на підписання договору 18.04.2018 № 045-РО.

До господарського суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі судової-почеркознавчої експертизи, яке відхилено судом в засіданні 25.03.2019 у зв'язку з відсутністю підстав для її призначення.

В судовому засіданні 25.03.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноважених представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки насіння в кредит від 18.04.2018 № 045-РО (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується продати та поставити у строки передбачені цим договором відповідачу насіння рослин (далі - товар), а відповідач зобов'язується приймати вказаний товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.2.1 Договору визначено, що відповідач зобов'язаний оплатити товар у строки та на умовах, передбачених договором та/або специфікаціями (додатковими угодами, якщо вони були укладені) до нього шляхом перерахування коштів на рахунок позивача.

Специфікацією від 18.04.2018 № 001 визначено, що загальна сума товару складає 783.190,20 грн., а також те, що відповідач зобов'язаний оплатити загальну вартість товару у строк до 01.10.2018.

Положеннями п. 7.3 Договору передбачено, що у разі прострочення строків (термінів) оплати товару визначених у п. 4.1 Договору та специфікаціях, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов'язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов'язань за договором, забезпечених санкцією.

Умовами п. 7.5 Договору визначено, що у разі прострочення відповідачем строків (термінів) оплати товару (його партії), більш ніж двадцяти п'яти календарних днів - відповідач додатково до пені визначеної у а. 7.3 Договору сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від загальної суми заборгованості.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 783.190,20 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковою накладною від 23.04.2018 № 2387, яка підписана сторонами, скріплена відбитками їх печаток та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача зобов'язання з оплати товару за Договором, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково в сумі 233.190,20 грн., що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 550.000,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 89.301,12 грн., штрафу в сумі 156.638,04 грн., а також про стягнення 25 % річних в сумі 62.014,67 грн. та інфляційних втрат в сумі 33.942,89 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 550.000,00 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 550.000,00 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 89.301,12 грн., штрафу в сумі 156.638,04 грн., 25 % річних в сумі 62.014,67 грн. та інфляційних втрат в сумі 33.942,89 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов судом відхилені, оскільки наявність або відсутність повноважень генерального директора позивача на підписання укладеного між сторонами спору Договору не є предметом розгляду даної справи.

Водночас, навіть, якщо ставити під сумнів підпис посадової особи відповідача в укладеному між сторонами спору Договорі, такі твердження спростовуються, оскільки:

- відповідачем сплачена частина заборгованості за Договором, що свідчить про схвалення правочину зі сторони відповідача;

- в матеріалах справи наявний гаратнійний лист відповідача від 02.11.2018 № 58, відповідно до якого відповідач гарантує сплату основної заборгованості за Договором в сумі 783.190,20 грн. Вказаний гарантійний лист підписаний генеральним директором відповідача - ОСОБА_2, яким, в свою чергу і подано до суду відзив із запереченнями щодо повноважень посадової особи відповідача, яка підписала Договір.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШУЛЯВСЬКА, будинок 7, ідентифікаційний код: 32736177) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА - АГРО" (19100, Черкаська обл., Монастирищенський район, місто Монастирище, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 3, ідентифікаційний код: 33143734) основну заборгованість в сумі 550.000 (п'ятсот п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., пеня в сумі 89.301 (вісімдесят дев'ять тисяч триста одна) грн. 12 коп., штраф в сумі 156.638 (сто п'ятдесят шість тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 04 коп., 25 % річних в сумі 62.014 (шістдесят дві тисячі чотирнадцять) грн. 67 коп., інфляційні втрати в сумі 33.942 (тридцять три тисячі дев'ятсот сорок дві) грн. 89 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 13.378 (тринадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 45 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04 квітня 2019 року

Суддя С.В. Балац