ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/1386/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., із секретарем Олексенко Т.В. за участю представників: позивача ОСОБА_1 адвокат за довіреністю, відповідача не зявився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Азот" до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення 12 970 150, 86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 12970150,86 гривень заборгованості по договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №410-304 від 20.12.2016 з урахуванням річних та інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач не виконав взяті на себе грошові зобовязання щодо повернення коштів у визначений вище вказаним Договором строк.

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти стягнення нарахованих позивачем втрат внаслідок інфляції та 3% річних посилаючись на те, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі у звязку з порушеною справою про банкрутство з 14.05.2004. Відповідач зазначив, що не мав змоги своєчасно виконувати свої грошові зобовязання через те, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) встановлювалися додаткові відрахування (утримання) коштів з поточного рахунку відповідача, а також укладення сумнівних правочинів в той період голови правління.

Ухвалою від 05.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у засіданні суду на 11 год. 30 хв. 09 квітня 2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини незявлення суд не повідомлений.

Факт належного повідомлення судом сторін про час, дату і місце розгляду справи підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» форми № 119.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2016 між сторонами був укладений договір № 410-304 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (далі - Договір).

Відповідно до умов цього Договору позивач (позикодавець) зобовязався передати відповідачу (позичальнику) грошові кошти без нарахування відсотків (далі - допомога), а відповідач зобовязався повернути допомогу у визначений Договором строк.

Розмір фінансової допомоги становив 10 000 000,00 грн. (2.1 Договору).

За умовами п. 3.2, п.3.3 Договору, допомога передається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позичальника, вказаний в розділі 10 Договору. Фінансова допомога вважається переданою Позичальникові в момент зарахування допомоги на поточний рахунок Позичальника.

Факт належного виконання позивачем умов вказаного вище Договору підтверджується платіжним дорученням №21945 від 21.12.2016, на підставі якого позивачем було здійснено перерахування суми фінансової допомоги у розмірі 10 000 000,00 грн. на поточний рахунок відповідача.

П.4.2 Договору передбачено, що строк повернення допомоги встановлюється до 31 грудня 2016 року.

Відповідно п. 5.1 - 5.3 Договору, Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві фінансову допомогу до 31.12.2016.

Допомога мала бути повернута в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця, вказаний в розділі 10 Договору. Допомога вважається повернутою Позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його поточний рахунок.

Відтак, строк виконання зобов'язання відповідача щодо повернення позивачу фінансової допомоги в сумі 10 000 000,00 грн. настав 31.12.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання.

Ст.ст. 173, 174, 181, 193 ГК України, ст.ст. 526, 530, 692, 712 ЦК України містять такі положення.

Господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта ( виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом передбачених договором №121-304 зобовязань його сторін цей договір є договором позики в розумінні ст. 1046 Цивільного кодексу України, яким встановлена безвідсотковість позики, тобто відсутність у кредитора права на одержання від позичальника процентів як плати за користування позикою, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування та три відсотки річних не є процентами у розумінні статті 1048 Цивільного кодексу України, оскільки є відповідальністю за порушення грошового зобовязання, а не платою за користування позикою.

У п. 7 ст. 1 ОСОБА_2 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" наведено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія цього ОСОБА_2. Це учасники ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. ОСОБА_2 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" убачається, що сфера його дії за суб'єктним складом учасників обмежується учасниками ринку з надання фінансових послуг.

Зі змісту пунктів 6, 7 ст. 4 ОСОБА_2 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 1046 Цивільного кодексу України випливає, що така послуга як надання коштів у позику, яка відносяться до фінансових послуг, може надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг, або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але й фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки Цивільний кодекс України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором.

Таким чином, Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідачу нарахована сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 2 379 191,96 грн. та 3% річних у розмірі 590 958,90 грн., а всього 12 970 150,86 грн.

Аналізуючи викладене, суд вважає обґрунтованим розрахунок позивача щодо нарахування відповідачу господарських санкцій, які становлять 2 379 191,96 грн. втрат внаслідок інфляції та 590 958,90 грн 3% річних.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі укладеного договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №410-304 від 20.12.2016. Даний договір виходячи з його умов, є договором позики. Свої зобовязання за цим договором позивач виконав належним чином та перерахував відповідачу грошові кошти, що підтверджується платіжним документом.

Таким чином, у відповідача виникло зобовязання щодо повернення допомоги по вказаному Договору, сума якої становить 10 000 000 грн.

На час звернення позивача до суду доказів перерахування вказаної суми відповідач суду не подав.

Суд вважає здійснений позивачем розрахунок щодо нарахування відповідачу господарських санкцій у вигляді 3% річних та втрат внаслідок інфляції по цьому Договору таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 000 000,00 грн. неповернутої фінансової допомоги; 590 958,90 грн. 3% річних та 2 379 191,96 грн. втрат внаслідок інфляції за неналежне виконання грошових зобовязань по договору від 20.12.2016 № 410-304.

Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (; вул.Гоголя,285, м.Черкаси, 18001) на користь публічного акціонерного товариства "Азот" (; вул.Героїв Холодного Яру,72, м.Черкаси, 18028; вул. Першотравнева,72, м.Черкаси, 18014) 10 000 000,00 грн. неповернутої фінансової допомоги; 590 958,90 грн. 3% річних; 2 379 191,96 грн. втрат внаслідок інфляції та 194 552,26 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.04.2019р.

СУДДЯ К.І.Довгань