ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 904/9805/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 (повний текст складено 26.10.2018)

у справі №904/9805/17 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків"

до Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України

про відшкодування шкоди 60 400,00 грн.

В судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській оласті про відшкодування шкоди 60 400,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок неправомірних дій Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України щодо відмови у здійсненні митного оформлення товарів та оформлення карток відмови в прийнятті митної декларації, позивач змушений був нести додаткові витрати з тимчасового зберігання вантажу в розмірі 56000,00 грн., обов'язок з відшкодування яких приписами ст. 1173 ЦК України покладено на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено справу до розгляду та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2018 замінено відповідача у справі належним відповідачем - Державною казначейською службою України та передано справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №904/9805/17 в позові відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, неправильною оцінкою судом доказів, незастосуванням деяких правових норм, які мають пряме відношення до предмета спору.

Апелянт зазначає, що позивачем у позовній заяві було зазначено достатній обсяг доказів та обставин для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, оскільки для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду фізичній чи юридичній особі за приписами ст. 1173 ЦК України доведення потребують лише такі необхідні елементи наявності складу правопорушення як протиправна поведінка особи, шкідливий результат такої поведінки (шкода) та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Апелянт вказує, що умовами договору, укладеного між ТОВ "Керамет-Харків" та ПП «Автопорт Західний» не визначено обов'язкової вимоги щодо зазначення номеру договору безпосередньо в акті виконаних робіт, який відповідно до вищезазначеного договору є підставою для здійснення оплати. Апелянт також зазначає, що між ТОВ "Керамет-Харків" та ПП «Автопорт Західний» було укладено тільки один договір №05/01-17 від 05.01.2015 спеціально для того, щоб здійснити необхідні процесуальні дії внаслідок дій третіх осіб, а тому наявність акту виконаних робіт від 16.01.2015 із зазначенням марки автомобіля та його державного номеру є обґрунтуванням та достатнім доказом того, що сплата грошових коштів відбувалась саме за виконання робіт за договором №05/01-17 від 05.01.2015.

Апелянт вважає, що суд не надав оцінки письмовим доказам позивача у вигляді актів приймання - передачі послуг зі зберігання вантажу №ЧАП-1606/СТЗ від 16.06.2015, №ЧАП-1607/СТЗ від 16.07.2015, №ЧАП-1604/СТЗ від 16.04.2015, №ЧАП-1708/СТЗ від 17.08.2015, відповідно до договору №16/01-03 від 16.01.2015 та платіжного доручення №202 від 15.01.2015 за договором №172 від 17.12.2014 відносно сплати 15 000,00 грн. штрафу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 26.11.2018 передано на розгляд судді Іонніковій І.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Сулім В.В., Коротун О.М.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без руху, з огляду на неподання доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попереджено позивача, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

02.01.2019 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано опис вкладення до цінного листа на підтвердження направлення копії апеляційної скарги третій особі у справі, а саме Дніпропетровській митниці Державної фіскальної служби України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2019, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2019 у справі №904/9805/17 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.02.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 28.02.2019 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача та третьої особи обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" відповідно до договору купівлі-продажу №КМУ-10/155 від 01.12.2010 придбало у ЗАТ "Керамет" обладнання - навантажувальну машину моделі МНL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TAREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску). Вказане обладнання було випущено для вільного обігу в Україні.

У зв'язку з розірванням договору оренди (додаткова угода № 2 від 11.12.2014), зазначене обладнання вивезено орендодавцем з тимчасово окупованої території України (м. Севастополь, Крим).

26.12.2014 обладнання перетнуло кордон України в пункті пропуску "Каланчак" за транзитною декларацією №508010000/2014/018656 від 26.12.2014, що посвідчується відміткою "Під митним контролем" Херсонської митниці на транзитній декларації та на товарно-транспортній накладній №12 від 22.12.2014.

29.12.2014 обладнання прибуло в пункт призначення - м.Дніпродзержинськ.

29.12.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" до Дніпропетровської митниці ДФС України була подана декларація форми МД-2 за № 110010000/2014/008817, що підтверджується відміткою Дніпропетровської митниці "Під митним контролем" на МД.

Дніпропетровською митницею ДФС України було відмовлено ТОВ "Керамет-Харків" у митному оформленні, про що видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576.

05.01.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" до Дніпропетровської митниці ДФС України була подана митна декларація форми МД-2 за №110010000/2015/000077. При оформленні декларації ТОВ "Керамет-Харків" в графі 36 "Преференції" зазначено про наявність преференцій за кодом " 166" у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита.

Дніпропетровською митницею ДФС України повторно було відмовлено ТОВ "Керамет-Харків" у митному оформленні, про що видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2015/00019 від 06.01.2015. Причиною відмови є порушення останнім приписів п. 6.4 ст. 6 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" від 12.08.2014 №1636-VI, у зв'язку із чим закінчення процедури митного оформлення, виходячи з позиції митного органу, можливе лише за умови подання митної декларації зі сплатою усіх відповідних платежів.

Не погоджуючись із вказаними діями митниці та вважаючи їх протиправними, ТОВ "Керамет-Харків" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №110010000/2014/008817 та за декларацією форми МД-2 №110010000/2015/000077; визнати протиправними та скасувати картки відмови Дніпропетровської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 від 29.12.2014 та №110010000/2015/00019 від 06.01.2015.

В обґрунтування адміністративного позову зазначалося, що у зв'язку із розірванням договору оренди з ТОВ "СВЗП "Кримвторкольормет" позивачем, як орендодавцем, було вивезено з тимчасово окупованої території України - Крим (м. Севастополь) належне йому на праві власності обладнання - навантажувальну машину моделі МНL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску), яке, як товар іноземного походження, вже було випущено у вільний обіг в Україні, тобто всі необхідні митні платежі та податок на додану вартість були сплачені на момент першого ввезення на митну територію України. Означене обладнання перетнуло митний кордон України 26.12.2014, що посвідчується відміткою митного органу "Під митним контролем", отже, з урахуванням норм п.6.4 ст.6 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" від 12 серпня 2014 №1636-VI, цей товар має вільно переміщуватися на території України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, тобто при його переміщенні з території Криму позивач не повинен сплачувати мито та податок на додану вартість. При цьому, дійсно первинно товар не видалося можливим доставити до митного посту "Дніпродзержинськ" через несправність транспортного засобу та складні погодні умови, про що відповідний митний орган був повідомлений листом з додатком листа компанії-перевізника МПП "Азія" про несправність транспортного засобу. Також 29.12.2014 до митного органу була подана декларація форми МД-2 №110010000/2014/008817 з усіма необхідними документами для митного оформлення. Однак, відповідач безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Для завершення процедури митного оформлення 05.01.2015 вищезазначене обладнання було доставлено в зону митного контролю в м. Дніпродзержинську із поданням митної декларації форми МД-2№110010000/2015/000077, в якій було зазначено про наявність у позивача преференцій у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита згідно вищеозначених законодавчих норм. Проте відповідач знову безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Хоча такі дії останнього не мають під собою належного правового обґрунтування та тягнуть подвійне оподаткування та повторну сплату відповідних платежів, що є неприпустимим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 у справі № 804/1532/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015, адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №110010000/2014/008817 та за декларацією форми МД-2 №110010000/2015/000077; визнано протиправними та скасовано картки відмови Дніпропетровської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 від 29.12.2014 та №110010000/2015/00019 від 06.01.2015.

Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, фактичні обставини (в частині, що стосується митного оформлення позивачем товару, ввезеного на територію України з території вільної економічної зони "Крим", де товар перебував відповідно до договору оренди, та відмовою митниці у прийнятті митних декларацій та митному оформленні товару) як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 ГПК України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 у справі №804/1532/15, яка набрала законної сили, зокрема, обставини необґрунтованості та протиправності дій Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за деклараціями форми МД-2 №11001000/2014/008817 та №11001000/2015/000078, (картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів. транспортних засобів комерційного призначення № 11010000/2014/00576 від 29.12.2014 та №11010000/2015/00019 від 06.01.2015).

Як зазначає позивач в поданій суду позовній заяві, не погоджуючись з вимогами митного органу та з урахуванням перебування товару під митним контролем, позивач 16.01.2016 з дозволу митниці передав товар (вантаж) на зберігання до складу тимчасового зберігання, що належить ПАТ "Згода" на підставі договору № КМУ-15/17 зберігання вантажу на митному складі ПАТ "Згода" від 16.01.2015.

На підтвердження розміру понесених додаткових витрат позивачем надано копії рахунків - фактур зберігача - ПАТ "Згода" на суму 41 800,00 грн., акти здачі -прийняття робіт (надання послуг) за період лютий-березень 2015 на суму 9500,00 грн. та травень-серпень 2015 на суму 27 800,00 грн., загальна сума актів складає 37 300,00 грн. та платіжні доручення про оплату ПАТ "Керамет" послуг зберігання на складі на суму 41 800,00 грн.

Крім того, позивачем понесені додаткові витрати, пов'язані з стоянкою у зоні митного контролю з 5 січня 2015, впродовж 12 діб, вартість яких згідно акту прийняття-здачі виконаних робіт (послуг) становить 3600,00 грн. На підставі виставленого рахунку № 945 від 16.01.2015 позивачем платіжним дорученням №310 від 20.01.2015 була здійснена оплата вказаних послуг. Послуги стоянки у зоні митного контролю надані ПП "Автопорт Західний" відповідно до договору №05/01-17 від 05.01.2015.

Також, наслідком протиправної поведінки Дніпропетровської митниці ДФС став простій автотранспортного засобу, яким перевозилося обладнання позивача, внаслідок чого позивачем було сплачено штраф в розмірі 15 000,00 грн. за договором № 172 від 17.12.2014, укладеним між ПАТ "Керамет" та МПП "Азія".

За розрахунками позивача загальний розмір спричиненої шкоди становить 60 400,00 грн., з них: платежів, які були сплачені за надані послуги зберігання в період з січня по серпень 2015 - 45 400,00 грн. та штрафу - 15 000,00 грн. за понаднормовий простій транспортного засобу.

Таким чином, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про завдання йому шкоди неправомірними діями Дніпропетровської митниці щодо відмови у здійсненні митного оформлення товарів та оформлення карток відмови в прийняті митної декларації, враховуючи неможливість митного оформлення товарів та необхідність тимчасового зберігання їх під митним контролем, позивачем було понесено додаткові витрати з оплати послуг за договором зберігання в період з січня по серпень 2015 - 45 400,00 грн. та штрафу - 15 000,00 грн. за понаднормовий простій транспортного добу, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Дніпропетровської митниці ДФС.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевим господарським судом зазначено, що рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача саме до відповідача, що не має місце в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди;

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної податкової служби (в даному випадку) та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 1173 ЦК України встановлено, що відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Вищевказана стаття є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад завдавачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Так, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Необхідною підставою для притягнення органу державної податкової служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Виходячи з положень ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (у даному випадку органу державної податкової служби) при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету.

При цьому, судом першої інстанції враховано правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001, відповідно до якого не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.12.2014 та 05.01.2015 позивачем було подано до Дніпропетровської митниці ДФС України декларації форми МД-2 за № 110010000/2014/008817 та №110010000/2015/000077, втім митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні, про що видано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/00576 та №110010000/2015/00019.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в підтвердження завданої йому шкоди в розмірі 60 400,00 грн. надав копії рахунків - фактур зберігача - ПАТ "Згода" на суму 41 800,00 грн., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період лютий-березень 2015 на суму 9500,00 грн. та травень-серпень 2015 на суму 27 800,00 грн., загальна сума актів складає 37 300,00 грн. та платіжні доручення про оплату ПАТ "Керамет" послуг зберігання на складі на суму 41 800,00 грн., копії рахунку № 945 від 16.01.2015 та платіжного доручення № 310 від 20.01.2015 на суму 3600,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в доданих до позову рахунках-фактурах та актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено про надання послуг по зберігання на складі та брокерські послуги за митне оформлення ВМД № 110010000/2015/003446 та №110010000/2015/___, тоді як до митниці подавалися митні декларації №110010000/2014/008817 та №110010000/2015/000077, за розглядом яких були видані картки відмови №110010000/2014/00576 та №110010000/2015/00019.

Крім того, ані в рахунках-фактурах, ані в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не має посилання на договір зберігання вантажу № 16/01-03 від 16.01.2015, що позбавляє суд можливості встановити факт надання послуг зберігання саме за вказаним правочином.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в договорі зберігання вантажу № 16/01-03 від 16.01.2015 не зазначено, що вказаний договір укладено саме для зберігання на митному складі обладнання позивача - навантажувальної машини моделі MHL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску), посилання на яке має місце в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 та ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 у справі № 804/1532/15.

Також, в матеріалах справи міститься лист від 15.12.2015 № DZ1/17 Відділення № 1 ПАТ "Перший український міжнародний банк" в м.Дніпродзержинськ, яким підтверджується рух коштів від ТОВ "Керамет-Харків" до ПАТ "Згода" за період з 01.01.2015 по 30.11.2015 на загальну суму 49 300,00 грн., в той час, як до матеріалів справи додано копії платіжних доручень та рахунків-фактур на загальну суму 41 800,00 грн., однак не всі платіжні доручення відповідають рахункам-фактурам, зокрема, платіжні доручення від 01.04.2015 №2210 на суму 4 500,00 грн. та від 06.07.2015 № 5759 на суму 500,00 грн., загальна сума яких складає 5000,00 грн., оплачені за зберігання відповідно до рахунку-фактури від 18.03.2015 № ЧАП-1803/СТЗ, втім в копії рахунку-фактури від 18.03.2015 № ЧАП-1803/СТЗ вказана сума, яка підлягає оплаті - 4500,00 грн.

При цьому, в матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підтверджують факт виконання робіт лише на суму 37 300,00 грн., а акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за квітень 2015 взагалі відсутній.

В той же час, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЧАП-1604/СТЗ від 16.03.2015 на суму 5000,00 грн. підтверджує виконання робіт (надання послуг) по рахунку від 16.04.2015 № ЧАП-1604/СТЗ, тобто актом від 16.03.2015 підтверджено надання послуг, які фактично надавались у наступному місяці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського сулу, що не вбачається за можливе встановити, що вищезазначені оплати були здійснені позивачем саме за зберігання обладнання - навантажувальної машини моделі MHL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску).

Також, з акту прийняття-здачі виконаних робіт (послуг) від 16.01.2015 на суму 3600,00 грн. не вбачається, що останній складений саме за виконання робіт (послуг) за договором № 05/01-17 від 05.01.2015, укладеним між ТОВ "Керамет-Харків" та ПП "Автопорт Західний".

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження сплати штрафу в розмірі 15 000,00 грн. за договором № 172 від 17.12.2014, укладеним між ПАТ "Керамет" та МПП "Азія".

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Посилання апелянта на те, що умовами договору, укладеного між ТОВ "Керамет-Харків" та ПП «Автопорт Західний» не визначено обов'язкової вимоги щодо зазначення номеру договору безпосередньо в акті виконаних робіт, який відповідно до вищезазначеного договору є підставою для здійснення оплати, що між ТОВ "Керамет-Харків" та ПП «Автопорт Західний» було укладено тільки один договір №05/01-17 від 05.01.2015 спеціально для того, щоб здійснити необхідні процесуальні дії внаслідок дій третіх осіб, а тому наявність акту виконаних робіт від 16.01.2015 із зазначенням марки автомобіля та його державного номеру є обґрунтуванням та достатнім доказом того, що сплата грошових коштів відбувалась саме за виконання робіт за договором №05/01-17 від 05.01.2015 є необґрунтованими, оскільки вищенаведеним не підтверджується факт надання послуг зберігання саме за вказаним правочином та не спростовуються відповідні висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом не було досліджено всіх доказів, наданих позивачем, не зайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення у справі.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні у справі "Желтяков проти України" зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого , проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхне рішення не ставилось під сумнів (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №904/9805/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамет-Харків" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №904/9805/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №904/9805/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №904/9805/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 05.04.2019 після виходу головуючого судді з відпустки за сімейними обставинами.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська