РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2019Справа № 910/15960/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 54; ідентифікаційний код: 31169745)

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5; ідентифікаційний код: 00135390)

про стягнення 114 460,08 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пономаренко А.Є. - представник

від відповідача: Олексієнко М.Г. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 114460,08 грн., з яких 3% річних у розмірі 22681,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 91778,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов'язань обумовлених умовами договорів про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013, рішеннями Господарського суду міста Києва у справах № 910/27839/15-г, № 910/27814/15-г, № 910/16508/18-г, № 910/16510/15-г, № 910/2702/15-г, № 910/16501/15-г було стягнуто заборгованість. На виконання вказаних рішень були видані накази про примусове виконання рішення суду.

В той час, заборгованість за даними рішеннями була стягнута в межах виконавчих проваджень 28.11.2016. Внаслідок чого, позивачем було нараховано 3 % річних в розмірі 22681,19 грн. та інфляційні витрати в розмірі 91778,89 грн. від прострочених сум, стягнутих за зазначеними рішеннями Господарського суду міста Києва, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі №910/15960/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

26.12.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що фактичне виконання судових рішень відбулось раніше, так як грошові кошти були списані з рахунку позивача та перераховані на рахунок виконавчої служби 11.11.2016, що і є датою виконання відповідачем зобов'язання, в той час як виконавчою службою списані з рахунку позивача грошові кошти були перераховані позивачу 28.11.2016.

Крім того, відповідач вказав на безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на 3% річних, інфляційні втрати та пеню, які вже були стягнуті судом у справах №910/27839/15, №910/27814/15, №910/16508/15, №910/16510/15, №910/2702/15, №910/16501/15.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучити до участі у справі Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Київ як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; витребувати у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Київ належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження та інформацію про дату стягнення з рахунку відповідача сум на виконання судових рішень, зазначених позивачем у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Київ у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, так як відповідачем не обґрунтовано суду, на які саме права та обов'язки вказаної особи вплине рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів у зв'язку з необґрунтованістю та у зв'язку з тим, що відповідачем не зазначено, зокрема, які заходи відповідач вжив для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.02.2019.

14.01.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що пунктом 301 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх його готівкою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/15960/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.02.2019.

У судовому засіданні 27.02.2019 судом було оголошено перерву до 20.03.2019.

У судовому засіданні 20.03.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.03.2019 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.03.2019 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/27839/15, яке набрало законної сили 25.12.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» заборгованість у розмірі 85479,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 37165,77 грн. (за період з 21.11.2014 до 25.08.2015), 3% річних від простроченої суми у розмірі 1953,15 грн. (за період з 21.11.2014 до 25.08.2015), пеню у розмірі 18243,45 грн. та 2142,63 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №910/27814/15, яке набрало законної сили 04.12.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основний борг в розмірі 76517 грн. 68 коп., 34742 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 1799 грн. 53 коп. процентів річних, 17334 грн. 19 коп. пені та судовий збір у розмірі 1955 грн. 91 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 у справі №910/16508/15, яке набрало законної сили 25.09.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість у розмірі 86684 грн. 16 коп., пеню у розмірі 18804 грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 1453 грн. 44 коп. (з період з 25.11.2014 по 16.06.2015), інфляційні втрати у розмірі 38445 грн. 28 коп. (за період з 25.11.2014 по 16.06.2015) та судовий збір у розмірі 2907 грн. 74 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/16510/15, яке набрало законної сили 18.09.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 81865 грн. 69 коп. заборгованості, 17759 грн. 25 коп. пені, 36308 грн. 24 коп. інфляційних, 1372 грн. 75 коп. 3% річних, а також 2746 грн. 12 коп. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі №910/2702/15, яке набрало законної сили 31.03.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 133668 грн. 90 коп. основного боргу, 6562 грн. 59 коп. пені, 703 грн. 14 коп. 3% річних (за період з 25.11.2014 по 27.01.2015), 4010 грн. 07 коп. інфляційних втрат (за період з листопада 2014 року по січень 2015 року) та 2898 грн. 90 коп. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 у справі №910/16501/15, яке набрало законної сили 25.09.2015, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість у розмірі 86684 грн. 16 коп., пеню у розмірі 18804 грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 1453 грн. 44 коп. (за період з 25.11.2014 по 16.06.2015), інфляційні втрати у розмірі 38445 грн. 28 коп. (за період з 25.11.2014 по 16.06.2015) та судовий збір у розмірі 2907 грн. 74 коп.

На виконання вказаних рішень Господарського суду міста Києва у справах №910/27839/15, №910/27814/15, №910/16508/15, №910/16510/15, №910/2702/15, №910/16501/15 були видані відповідні накази (копії долучено позивачем до позовної заяви), які були пред'явлені позивачем до виконання.

Судом встановлено, що 28.11.2016 на рахунок позивача в межах виконавчих провадження, відкритих з примусового виконання наказів у справах №910/27839/15 (ВП№50104867), №910/27814/15 (ВП№50105092), №910/16508/15 (ВП№49359883), №910/16510/15 (ВП№49798721), №910/2702/15 (ВП№47614068), №910/16501/15 (ВП№49359992), надійшли грошові кошти у розмірах, присуджених до стягнення вказаними судовими рішеннями.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 22681,19 грн. та інфляційні втрати у загальному розмірі 91778,89 грн, нараховані до дати фактичного виконання боржником (відповідачем) судових рішень, а саме:

- 3% річних у розмірі 3521,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14396,80 грн. за період з 25.12.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/27839/15;

- 3% річних у розмірі 3451,30 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13961,46 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/27814/15;

- 3% річних у розмірі 3885,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15718,52 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16508/15;

- 3% річних у розмірі 3699,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14844,79 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16510/15;

- 3% річних у розмірі 4236,81 грн. та інфляційні втрати у розмірі 17138,80 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/2702/15;

- 3% річних у розмірі 3885,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15718,52 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16501/15.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що фактичне виконання Публічним акціонерним товариством "Укpнaфта" рішень Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" грошових коштів відбулося 11.11.2016 на суму 5449542,31 грн, 07.11.2017 на суму 1256187,20 грн та 20.02.2018 на суму 1255887,17 грн, а перерахування цих коштів безпосередньо на рахунок позивача відділом державної виконавчої служби відбулося із запізненням, внаслідок чого, на думку відповідача, моментом фактичного виконання рішення суду є саме списання (надходження) відповідних коштів з рахунку відповідача на рахунок відділу державної виконавчої служби, а не дата перерахування означених коштів на рахунок позивача відділом державної виконавчої служби. Крім того за твердженнями відповідача, в силу прямої заборони закону 3% річних та інфляційні втрати не нараховуються на неустойку, 3% річних та інфляційні втрати, які стягнуті з відповідача за відповідними рішеннями суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/27839/15, №910/27814/15, №910/16508/15, №910/16510/15, №910/2702/15, №910/16501/15 було встановлено розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані останнім послуги.

В силу положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за надані останнім послуги у визначеному рішеннями Господарського суду міста Києва розмірі має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу вищенаведених положень законодавства.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом ст.ст.598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

З доданої до матеріалів справи банківської виписки з особового рахунку позивача вбачається, що стягнуті відділом державної виконавчої служби на виконання рішень Господарського суду міста Києва в справах №910/27839/15 (ВП№50104867), №910/27814/15 (ВП№50105092), №910/16508/15 (ВП№49359883), №910/16510/15 (ВП№49798721), №910/2702/15 (ВП№47614068), №910/16501/15 (ВП№49359992) суми було зараховано на рахунок позивача 28.11.2016.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

Як встановлено судом, стягнуті відділом державної виконавчої служби на виконання рішень Господарського суду міста Києва в справах №910/27839/15 (ВП№50104867), №910/27814/15 (ВП№50105092), №910/16508/15 (ВП№49359883), №910/16510/15 (ВП№49798721), №910/2702/15 (ВП№47614068), №910/16501/15 (ВП№49359992) суми було зараховано на рахунок позивача 28.11.2016.

При цьому, аргументи відповідача щодо необхідності визнання належним виконанням зобов'язання, надходження коштів від відповідача на рахунок органу державної виконавчої служби, суд до уваги не бере з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Таким чином, моментом виконання відповідачем грошового зобов'язання є 28.11.2016.

Крім того, суд зазначає, що стягнення грошових коштів 11.11.2016 з рахунку відповідача Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджується меморіальним ордером за № 227/12 від 11.11.2016, відбулось на підставі платіжної вимоги № 227/12 від 31.10.2016, копія якої міститься у матеріалах справи.

Однак, платіжна вимога №227/12 від 31.10.2016 виставлена на суму 8597427,34 грн., тоді як відповідно до меморіального ордеру №227/12 від 11.11.2016 з рахунку відповідача були списані грошові кошти у сумі 5449542,31 грн. (тобто, у меншій сумі), у зв'язку з чим суд критично оцінює твердження відповідача, що саме 11.11.2016 з рахунку позивача були списані грошові кошти, стягнуті судом у справах №910/27839/15, №910/27814/15, №910/16508/15, №910/16510/15, №910/2702/15, №910/16501/15.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, визначений позивачем у позовній заяві, - до 27.11.2016 включно.

Як встановлено судом, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3521,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14396,80 грн. за період з 25.12.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/27839/15; 3% річних у розмірі 3451,30 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13961,46 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/27814/15; 3% річних у розмірі 3885,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15718,52 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16508/15; 3% річних у розмірі 3699,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14844,79 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16510/15; 3% річних у розмірі 4236,81 грн. та інфляційні втрати у розмірі 17138,80 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/2702/15; 3% річних у розмірі 3885,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15718,52 грн. за період з 28.11.2015 по 27.11.2016, нараховані за судовим рішенням у справі №910/16501/15.

Як вбачається з розрахунку 3% річних та розрахунку інфляційних втрат, викладених позивачем у позовній заяві, позивач здійснює нарахування на суму основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та суму судового збору, які були стягнуті відповідним рішенням суду.

Однак, суд вважає таке нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вже стягнуті суми 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним, так як обов'язок сплатити суму інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст.625 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд вважає обґрунтованим нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму стягнутого судового збору з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Суд зазначає, що зобов'язання зі сплати судового збору є грошовим зобов'язанням, та підставою його виникнення є рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду міста Києва у справах №910/27839/15, №910/27814/15, №910/16508/15, №910/16510/15, №910/2702/15, №910/16501/15 не оскаржувались в апеляційному порядку та набрали законної сили, суд дійшов висновку, що позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на відповідні суми судового збору з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (щодо суми основного боргу та суми судового збору в межах періоду нарахування, визначеного позивачем), та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 16844,58 грн. (нараховані на суму основного боргу - 16382,59 грн. та нараховані на суму судового збору - 461,99 грн) та обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, є 68077,93 грн. (нараховані на суму основного боргу - 66205,97 грн. та нараховані на суму судового збору - 1871,96 грн.).

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 3% річних у розмірі 22681,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 91778,89 грн. підлягають частковому задоволенню, саме 3% річних у розмірі 16844,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 68077,93 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, ч. 1 ст. 129, ст.ст. 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5; ідентифікаційний код: 00135390) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 54; ідентифікаційний код: 31169745) 3% річних у розмірі 16844 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 68077 (шістдесят вісім тисяч сімдесят сім) грн 93 коп. та судовий збір у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) грн 30 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 08.04.2019

Суддя Д.О. Баранов