РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/2884/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 27 443, 07 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маліал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 27 443, 07 грн., у тому числі 9 656, 97 грн. - пені, 1 609, 50 грн. - 3 % річних, 16 176, 60 грн. - інфляційні втрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач порушив строки оплати за договором поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018.

Одночасно, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2884/19. Клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.04.2019 відповідач подав письмовий відзив, в якому проти позову в частині стягнення інфляційних втрат заперечував, зазначивши, що позивач при здійсненні розрахунку врахував місяць, в якому був здійснений платіж.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Маліал" (позивач) та публічним акціонерним товариства "Українська залізниця (відповідач) 25.07.2018 укладено договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача конструкційні матеріали (мастика і праймер бітумні), а останній оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації.

Згідно специфікації № 1 до договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018 загальна вартість товару склала 851 400, 00 грн.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Строк дії договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю відповідно до пункту 16.2 сторони встановили з моменту підписання до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань.

Позивач, у серпні 2018 року поставив, а відповідач прийняв праймер бітумно-каучуковий в кількості 25 000 одиниць та мастику бітумно-каучукову в кількості 11 000 одиниць загальною вартістю 851 400, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 40 від 14.08.2018, товарно-транспортною накладною № 1408-1 від 14.08.2018 та актом приймання-передачі товару № М-40 від 14.08.2018 на суму 851 400, 00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Положеннями пункту 7.2 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018 передбачено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом десяти днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання відповідачем необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання-передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (пункт 7.3 договору).

З урахуванням наведеного, відповідач зобов'язаний у строк до 09.09.2018 сплатити грошові кошти за отриманий товар.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 19.09.2018 звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, яка залишилася останнім без відповіді.

Як свідчать матеріали справи, відповідач порушив строки оплати за договором поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018, оскільки сплатив грошові кошти за отриманий товар 02 жовтня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1221391 на суму 851 400, 00 грн., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив строки оплати за договором, позивач звернувся до суду з позовом з вимогами про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем доведено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання, що надає йому право на отримання від відповідача встановленої пунктом 11.2 договору № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018 пені, інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 11.2 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18156/Ю від 25.07.2018 у разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення 9 656, 97 грн. - пені (період з 10.09.2018 по 02.10.2018) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення 16 176, 60 грн. - інфляційних втрат (період вересень 2018 року) та 1 609, 50 грн. - 3 % річних (період з 10.09.2018 по 02.10.2018) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у письмовому відзиві з приводу того, що позивач при здійсненні розрахунку інфляційних втрат врахував місяць, в якому був здійснений платіж, не приймаються судом до уваги, оскільки згідно наявного в матеріалах справи розрахунку інфляційних втрат, період прострочення визначений позивачем лише вересень 2018 року.

Враховуючи наведене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Що стосується судових витрат позивача, пов'язаних з розглядом справи в загальному розмірі 1 100, 00 грн., у тому числі 1 000, 00 грн. - підготовка позову з додатками, 50, 00 грн. - відправлення позову поштою відповідачу та 50, 00 грн. - відправлення позову поштою до суду, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В якості доказів, що підтверджують понесення витрат, пов'язаних з відправленням позовної заяви на адресу відповідача і суду, позивач долучив фіскальний чек від 04.03.2019 на суму 48, 20 грн. та експрес-накладну від 04.03.3019 на суму 48, 20 грн.

Таким чином, суд зазначає, що наведені витрати слід віднести до переліку судових витрат наведеного в пункті 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки доказів, що підтверджують понесення товариством з обмеженою відповідальністю "Маліал" витрат, пов'язаних з розглядом справи на суму 1 003, 60 грн., матеріали справи не містять та суду не надано, витрати, пов'язані з розглядом справи підлягають частковому задоволенню у розмірі 96, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 27 443, 07 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал" (49000, місто Дніпро, вулиця Марка Озерного, № 1-А, ідентифікаційний код 37538490) 9 656 (дев`ять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 97 коп. - пені, 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн. 50 коп. - 3 % річних, 16 176 (шістнадцять тисяч сто сімдесят шість) грн. 60 коп. - інфляційні втрати, 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору та 96 (дев'яносто шість) грн. 40 коп. - витрати, пов'язані з розглядом справи.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк