РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019Справа № 910/15630/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фолд" м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, ціна позову 200000 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Мірошник С.Б.,

від відповідача: Білик Д.А.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним (далі - банк, кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1 від 11 грудня 2014 р., відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у вигляді траншів зі сплатою 13,8% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 40000000 грн., строком до 10 грудня 2015 р.

14 квітня 2015 р. між сторонами укладено договір про внесення змін № 4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1 від 11 грудня 2014 р., згідно якого сторони змінили вищевказаний договір, визначивши кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 14 квітня 2020 р.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 5 червня 2015 р. його банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України № 563 від 28 серпня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації банку.

У результаті перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договір про внесення змін № 4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1 від 11 грудня 2014 р. на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі-Закон) є нікчемним.

Таким чином, строк повернення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1 від 11 грудня 2014 р. настав 10 грудня 2015 р.

Всупереч умов указаного договору відповідач в установлений строк наданий йому кредит не повернув та частково сплатив проценти за користування кредитом, заборгувавши станом на 18 липня 2018 р. 40000000 грн. за кредитом, 17258888,90 грн. по процентах, 31364012,28 грн. пені за прострочення кредиту, 7710854,74 грн. пені за прострочення процентів.

Посилаючись на вказані обставини позивач на підставі ст.ст. 1048, 1054 ЦК України просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 200000 грн., а також понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Заявив про сплив строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді траншів в межах максимального ліміту заборгованості до 40000000 грн., строком до 10 грудня 2015 р., а останній - повернути кредит та сплатити за його користування проценти у розмірі 13 % річних.

Відповідно до умов п. 2.6 договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 25 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Згідно п.п. 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7 договору позичальник зобов'язаний щомісячно, починаючи з третього місяця з дати укладення договору проводити через свої поточні рахунки, відкриті у кредитора, 100% від загальної суми надходжень на всі поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора та в інших банках, або у разі наявності заборгованості в позичальника за кредитами перед іншими банками, у розмірі, що пропорційний розміру кредитної заборгованості перед кредитором до всієї заборгованості за кредитами позичальника. У разі невиконання даної умови позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення кредиту не пізніше кінця місяця, що слідує за місяцям такого невиконання. Також сплачувати кредитору проценти та комісії передбачені п. 1.1.1 договору, в порядку, визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9, 2.13 договору та тарифами; повернути кредитору в повному обсязі транш кредиту в строки визначені п.п. 1.1.1, 2.4 договору; достроково повернути наявну заборгованість за кредитом, та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.14.3, 3.2.5, 4.4., 5.4 договору.

Згодом договорами про внесення змін №№ 1 від 24 грудня 2014 р., 2 від 13 березня 2015 р., 3 від 9 квітня 2015 р., № 4 від 14 квітня 2015 р. сторони за вказаним кредитним договором вносили зміни до нього в частині розміру процентів за користуванням кредитом, встановлення строків укладення договорів іпотеки, предмету забезпечення, а також строку повернення кредиту.

Зокрема, договором про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. сторони змінили кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 14 квітня 2020 р.

Указані обставини підтверджується поясненнями позивача, частково відповідача, наявними у матеріалах справи копіями вказаного кредитного договору та договорами про внесення змін.

Також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 5 червня 2015 р. Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України № 563 від 28 серпня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит".

Поясненнями позивача стверджується, що за наслідками перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк національний кредит" правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договір про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-257ю/2014/2-1 від 11 грудня 2014 р. на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемним.

2 жовтня 2015 р. позивач направив відповідачу письмове повідомлення № 10/15-4 про нікчемність правочину № 4 від 14 квітня 2015 р.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону визначені підстави нікчемності правочинів (у т.ч. договорів) неплатоспроможного банку, у разі, зокрема, коли банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Умови договору про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, за яким сторони змінили термін повернення заборгованості за кредитом з 10 грудня 2015 р. на 14 квітня 2020 р., надають відповідачу переваги щодо строку сплати боргу, які прямо не встановлені законодавством або внутрішніми документами банку, що суперечить п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є ознакою нікчемності правочину.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку позивача за періоди 9 грудня 2014-20 листопада 2018 років, 29 травня 2015-20 листопада 2018 років, 9 грудня 2014-20 листопада 2018 років, 9 грудня 2014-18 липня 2018 років, 27 січня 2015-18 липня 2018 років стверджується факт перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів за договором у розмірі 40000000 грн.

Також поясненнями позивача, частково відповідача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, стверджується факт заборгованості відповідача станом на 18 липня 2018 р. - 40000000 грн. за кредитом, 17258888,90 грн. по процентах, 31364012,28 грн. пені за прострочення кредиту, 7710854,74 грн. пені за прострочення процентів.

З урахуванням того, що правочин про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. до кредитного договору є нікчемним, то строк виконання відповідача зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії настав 10 грудня 2015 р.

Отже, предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, який у силу ст. 204 ЦК України є чинним, а не застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, як помилково вказував відповідач.

Відтак, зобов'язання відповідача з погашення кредитної заборгованості не є припиненим належним чином у відповідності до ст. 599 ЦК України.

Доказів повернення відповідачем одержаного кредиту, а також сплати належних за користування кредитом процентів у повному розмірі та в установлений строк суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача в межах заявлених позивачем вимог відповідно до вимог ст.ст. 622, 1054 ЦК України підлягає стягненню 200000 грн. боргу за кредитом.

Посилання відповідача на перебіг строку позовної до часу звернення позивача в суд з указаним позовом не дають підстав для відмови у його задоволенні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Тому після набуття змінами за договором про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. до кредитного договору статусу нікчемних у силу вимог ст. 38 Закону вони вважаються такими, що не створюють юридичних наслідків.

При цьому, внесені вказаним правочином зміни не призвели до їх виконання жодною із сторін, оскільки вказаним правочином було перенесено лише строк виконання зобов'язання за кредитним договором.

Відтак, нікчемний правочин після сливу строку позовної давності не втрачає статусу нікчемного правочину та не створює жодних правових наслідків.

Як зазначено судом вище, застосування правових наслідків нікчемності договору про внесення змін № 4 від 14 квітня 2015 р. не є предметом даного позову, а тому твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності за цим правочином є необґрунтованими.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" м. Києва задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фолд" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 5, код 39136586) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, код 20057663) 200000 грн. боргу за кредитом, 3000 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 5 квітня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар