РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2019Справа № 910/7255/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженого Представника за довіреністю АТ "Єврогазбанк" Кацера Ю.І.

до Міжнародної компанії з управління нерухомістю, товариства з обмеженою відповідальністю

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр з управління нерухомістю"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 13.03.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" (далі - позивач, Банк) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Міжнародної компанії з управління нерухомістю, товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач, Компанія) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Компанія набула права власності на нежитлову будівлю - готельно-офісного та торгівельно-розважального комплексу, загальною площею 18667,00 кв. м., розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська 32, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 00 та здійснила відповідну державну реєстрацію права власності на вказане майно. Банк, у свою чергу, стверджує, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного майна та, посилаючись на положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить суд витребування спірне майно з незаконного володіння Компанії.

06.06.2108 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства " Європейський газовий банк " про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018 було призначено розгляд заяви Банку про забезпечення позову на 12.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 було задоволено заяву Банку про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 вище вказану позовну заяву Банку було залишено без руху.

19.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду (далі - канцелярія суду) Банком була подана заява про усунення недоліків позовної заяви з наданням відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 13.09.2018, зобов'язано позивача в строк до 16.07.2018 надати суду 3 (три) екземпляри нотаріально засвідченого перекладу англійською мовою ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви та прохання про вручення судових та позасудових документів. Ухвалено подані позивачем нотаріально засвідчені переклади ухвали, позовної заяви та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів для належного повідомлення відповідача направити до Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice (Room E16, Strand, London WC2A 2LL), в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section) та зупинити провадження у справі.

12.07.2018 через канцелярію суду представником Банку було подано документи на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 20.06.2018, які в подальшому були скеровані судом для належного повідомлення відповідача до Міністерства юстиції України.

13.08.2018 через канцелярію суду надійшов лист Головного територіального відділення юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України від вих. № 13433/7-8 від 31.07.2018 в якому рекомендовано суду направляти доручення до Центрального органу Великобританії.

Враховуючи рекомендації надані в зазначеному листі Головного територіального відділення юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України, 15.08.2018 доручення про вручення документів відповідачу було скеровано напряму Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice в особі The Senior Master.

16.07.2018 через канцелярію суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

10.08.2018 через канцелярію суду представником позивача подано заперечення на заяву про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" (далі - Товариство), відкладено підготовче судове засідання на 13.12.2018 та зупинено провадження у справі.

24.09.2018 позивачем подано до канцелярії суду додаткові письмові пояснення, а також клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр з управління нерухомістю".

28.09.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

26.10.2018 від приватного виконавця Наконечного І.М. Міністерства юстиції України надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 про вжиття заходів забезпечення позову.

25.10.2018 від Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії надійшли відомості стосовно повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

10.12.2018 від до відділу діловодства суду надійшло повідомлення про вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 13.09.2018.

12.12.2018 позивачем подано до канцелярії суду заперечення стосовно залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 було поновлено провадження у справі.

За результатами підготовчого засідання 13.12.2018 було постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третьою особою 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр з управління нерухомістю" (далі - ТОВ «МЦУН»), відкладення підготовчого засідання у справі № 910/7255/18 на 07.02.2019. Відповідно до зазначеної ухвали зобов'язано позивача направити копію позовної заяви з додатками до неї третій особі 2 та подати докази направлення суду; зобов'язано позивача в строк до 27.12.2018 надати суду 3 (три) екземпляри нотаріально засвідченого перекладу англійською мовою ухвали суду від 13.12.2018 та прохання про вручення судових та позасудових документів; повторно запропоновано позивачу надати суду у підготовчому судовому засіданні оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду) та у строк не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив, складену з урахуванням вимог статті 166 ГПК України; повторно запропонувати відповідачу надати суду відзив на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України, а також надати докази направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача; запропоновано третім особам 1, 2 у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо позову та/або відзиву, складені з урахуванням вимог статті 168 ГПК України, повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 04.02.2019. Пунктами 21, 22 даної ухвали постановлено подані позивачем нотаріально засвідчені переклади ухвали та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів для належного повідомлення відповідача направити до Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice (Room E16, Strand, London WC2A 2LL), в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section) та зупинити провадження у справі.

14.12.2018 та 27.12.2018 до канцелярії суду представником позивача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви залученим третім особам.

27.12.2018 до канцелярії суду представником позивача на виконання ухвали суду від 13.12.2018 було подано клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально засвідчених перекладів ухвали та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

29.12.2018 нотаріально засвідчені переклади ухвали та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів для належного повідомлення відповідача були направлені до Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice (Room E16, Strand, London WC2A 2LL), в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section). Зазначене поштове відправлення було отримано адресатом 16.01.2019, що підтверджено наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення.

05.02.2019 до канцелярії суду представником третьої особи 1 було подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

У підготовче засідання 07.02.2019 прибули представники позивача та третьої особи 1. Представники відповідача та третьої особи 2 в засіданні не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 07.02.2019 судом було розглянуто клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" про скасування заходів забезпечення позову та відмовлено в його задоволенні, про що було постановлено відповідну ухвалу суду.

Надалі, за наслідками судового засідання 07.02.2019 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні 13.03.2019.

01.03.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Також, 13.03.2019 до початку судового засідання через канцелярію суду Банком було подане клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.03.2019 судом розглянуті подані позивачем клопотання про долучення документів та залишено їх без розгляду з огляду на таке.

За приписами частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судом вище вказано, що ухвалою суду від 07.02.2019 підготовче провадження в справі № 910/7255/18 було закрите.

Водночас, позивачем, при поданні до суду клопотань про доручення документів від 01.03.2019 та від 13.03.2019 не було надано обґрунтованих причин неможливості надання таких документів до суду у підготовчому засіданні.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене, клопотання позивача про долучення документів від 01.03.2019 та від 13.03.2019 залишаються без розгляду.

Надалі, у судовому засіданні 13.03.2019 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, наданих до суду.

Представник третьої особи 1 - Товариства заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в заяві про вступ у справу третьої особи від 16.07.2018.

Відповідач та ТОВ «МЦУН» не направили своїх представників для участі в судовому засіданні 13.03.2019, причини неявки суду не повідомили. При цьому третя особа 2 повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення 25.02.2019.

Щодо повідомлення Компанії про розгляд справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача та про дату, час та місце розгляду справи ухвала суду від 07.02.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Міжнародної компанії з управління нерухомістю, товариства з обмеженою відповідальністю (Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії; W1T 7PD, Лондон, Квінс Хаус, 180 Тоттенхем Корт Роуд, приміщення 12, 2-й поверх; номер реєстрації компанії 11350869). При цьому, суд відзначає, що судом неодноразово було здійснено направлення поштової кореспонденції відповідачу в порядку, передбаченому Конвенцією, а саме через уповноважений орган.

Поштовий конверт було повернуто до суду. Відомості щодо інших адрес для листування в матеріалах справи відсутні.

У даному випаду судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 910/9555/16 було зроблено наступний правовий висновок:

"01.06.2006 набрав чинності Закон України "Про доступ до судових рішень", згідно зі статтею 2 якого кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Особам, які беруть (брали) участь у справі, забезпечується доступ до судових рішень у їхній справі в порядку, встановленому процесуальним законом.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. До Реєстру включаються усі судові рішення судів загальної юрисдикції (частини 1, 3 статті 3 зазначеного Закону).

Таким чином, цим Законом та процесуальним законодавством скаржнику - Компанії з обмеженою відповідальністю "Хеммерт Інвестментс ЕлЕлСі" надано право бути обізнаним про прийняті в цій справі судові рішення та можливість реалізувати право на участь в касаційному перегляді судових рішень шляхом доступу до Реєстру."

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та про відкладення судових засідань. Також суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалами Господарського суду міста Києва справі № 910/7255/18 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що приписами статті 15 Конвенції передбачено, що якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

Беручи до уваги викладене, а також той факт, що судом неодноразово було направлено судове доручення в порядку, передбаченому Конвенціє, які були повернуті до суду без виконання через відсутність за місцем знаходження юридичної особи відповідача та з моменту направлення таких судових доручень сплило понад шість місяців, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в призначеному судовому засіданні.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2013 між ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ» був укладений кредитний договір № 766/071113 (далі - кредитний договір), предметом якого, враховуючи внесені зміни, було надання відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом 6 500 000,00 доларів США. Відповідні грошові кошти банк надав ТОВ «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ».

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.12.2013 між ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» та ТОВ «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни», ТОВ «ЛАНГРУП», ТОВ «РОЯЛ ХОСПІТЕЛЕТІ ГРУП», ТОВ «ЛАКШІМІ-8» був укладений договір іпотеки № 1244-301213/І (посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В.(далі - договір іпотеки), за умовами якого в іпотеку ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» передано нежитлову будівлю готельно-офісного та торгівельно-розважального комплексу, яка перебувала у власності Товариства, загальною площею 18 667,00 м2, розташовану за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська, 32.

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки ТОВ «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ» зобов'язаний у строки, визначені кредитним договором, повернути іпотекодержателю (ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК») кредит у розмірі фактичного залишку за кредитною лінією, сплатити відсотки за користування ним у розмірі відповідно до умов Кредитного договору. З пункту 3.1.2 цього договору вбачається, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцями зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх кредиторських вимог переважно перед іншими кредиторами.

ТОВ «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ» не виконав своїх зобов'язань за цим договором, і 23.06.2016 Господарський суд Київської області у справі № 911/755/15 прийняв рішення про стягнення з цього товариства на користь ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» заборгованості у розмірі 93 965 993,24 грн.

У подальшому, 14.05.2014 між зазначеними вище сторонами був укладений договір про розірвання договору іпотеки № 1244-301212/І від 30.12.2013 (посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В., зареєстровано в реєстрі за № 405), відповідно до якого сторони дійшли згоди розірвати з 14 травня 2014 року укладений між ними договір іпотеки від 30 грудня 2013 року № 1244-301212/І без погашення суми заборгованості за кредитним договором. Сторони також домовилися припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборону відчуження майна, яке було предметом іпотеки. Заборона щодо майна, яке було предметом іпотеки, припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідний запис про іпотеку вилучений.

Крім того, 14.05.2014 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С. В. того ж дня зареєструвала іпотеку та внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 5648563 про обтяження нежитлової будівлі (готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс) загальною площею 18667,00 м2. Такі дії вчинені на підставі договору іпотеки від 14.05.2014 № 410, відповідно до умов якого Іпотекодержателем є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», а майновим поручителем є ТОВ «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни».

16.07.2014 Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 424 "Про віднесення ПАТ "Європейський газовий банк" до категорії неплатоспроможних". В той же час, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 57 про запровадження з 17.07.2014 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Європейський газовий банк".

17.07.2014 Правління Національного банку України прийняло Постанову № 725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Єврогазбанк", а 18.07.2014 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 121 "Про початок процедури ліквідації та виведення банку з ринку".

18.07.2014 з метою проведення заходів забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку та на виконання вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" видано наказ "Про перевірку договорів в АТ "Єврогазбанк", відповідно до якого проведена перевірка договорів АТ "Єврогазбанк" на предмет виявлення нікчемності правочинів.

Надалі, 09.04.2015 наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки року № 1244-301213/І від 14.05.2014. Правомірність такого наказу була предметом судового розгляду, і постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/18441/15 від 29.03.2016 було відмовлено ТОВ «Лакшмі-8» в задоволенні адміністративного позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» Оберемка Романа Анатолійовича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ТОВ «Лангруп», ТОВ «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» про визнання незаконним та скасування наказу.

Також, на підставі зазначеного наказу уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» направлено ТОВ «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» та ТОВ «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ» вимогу про погашення заборгованості від 06.04.2016 № 815, у якій попереджено товариства, що в разі невиконання вимог з погашення заборгованості за Кредитним договором буде розпочато процедуру звернення стягнення, у томі числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на майно, передане в іпотеку на підставі чинного договору іпотеки № 1244-301213/І від 30.12.2013.

У подальшому, 21.04.2015 Банк звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАНГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ХОСПІТЕЛІТІ ГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8" про звернення стягнення на нежитлову будівлю готельно-офісного та торгівельно-розважального комплексу, загальною площею 18667,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32, реєстраційний №37253038, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Ухвалою від 24.04.2015 судом було порушено провадження в справі № 910/10376/15 за вказаним вище позовом. Станом на день розгляду цієї справи провадження в справі № 910/10376/15 зупинено.

18.05.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бєлломі О. В. на підставі заяви уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» та пункту 5.5 договору іпотеки № 1244-301213/І здійснила державну реєстрацію права власності ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» на нежитлову будівлю (готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс) загальною площею 18667,00 м2, розташовану за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська, 32, про що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно здійснила запис № 14560381.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та скасування запису, який був задоволений 17.06.2016 постановою Харківського окружного адміністративного суду в справі № 820/2792/16. При цьому, на підставі вказаної постанови Харківського окружногоо адміністративного суду від 17.06.2016 у справі № 820/2792/16 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.09.2016 був внесений запис про скасування державної реєстрації права власності на комплекс за Банком.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 у справі № 820/2792/16 було скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 та закрито провадження у справі. Вказана ухвала залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 820/2792/16.

Водночас, Банк не погодившись із діями нотаріуса щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну нежитлову будівлю, оскаржив вказані дії, наслідком чого стало прийняття 03.03.2017 Міністерством юстиції наказу № 779/5 про скасування зазначеного вище запису щодо скасування державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" на спірну нежитлову будівлю.

У подальшому, ТОВ "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування Наказу № 779/5, яка була задоволена повністю постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2017 у справі № 826/4866/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 826/4866/17 вказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2017 було скасовано. Станом на день розгляду цієї справи зазначені судові рішення переглядаються в порядку касаційного провадження Верховним Судом.

Разом з тим, 18.07.2016 Господарським судом Харківської області порушено провадження у справі № 922/2250/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", про що було постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.06.2017 у справі № 922/2250/16 була надана згода на продаж майна ТОВ "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", яке знаходиться у заставі АТ "Єврогазбанк" відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

05.04.2018 було проведено другий повторний аукціон з продажу майна ТОВ "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", в тому числі спірної нежитлової будівлі. За результатами проведеного аукціону нежитлова будівля була реалізована Товариству з обмеженою відповідальністю "МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ" (далі - ТОВ "МЦУН").

За наслідками проведеного аукціону 19.04.2018 між "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни" та ТОВ "МЦУН" було укладено договір купівлі-продажу, який зареєстрований за № 518.

19.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40715420 та зареєстровано право власності ТОВ "МЦУН" на спірну нежитлову будівлю на підставі договору купівлі продажу від 19.04.2018. Вказані обставини підтверджуються доданою до заяви про забезпечення позову копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №121088002 від 18.04.2018.

Банк, не погоджуючись з відповідними діями нотаріуса 26.04.2018 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції, в якій просив, скасувати реєстрацію права власності за ТОВ "МЦУН" на спірну нежитлову будівлю. Станом на день розгляду цієї справи Банком не надано будь-яких відомостей щодо прийняття рішення Міністерством юстиції України за результатом розгляду скарги відсутні.

17.05.2018 держаний реєстратор Кузьменко Ю.О. здійснив реєстрацію права власності на спірну нежитлову будівлю за МІЖНАРОДНОЮ КОМПАНІЄЮ З УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ, ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, номер реєстрації компанії 11350869), прийнявши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 41140220). При цьому, з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №126538712 від 06.06.2018 вбачається, що право власності на спірне майно було зареєстровано за Компанією на підставі акту приймання-передачі внеску до статутного капіталу (серія та номер: 1114, 1115, виданого 15.05.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Г.Ю.) та протоколу (серія та номер: 6, виданого 03.05.2018, ТОВ "МЦУН"). Із наданої до суду копії Сертифіката про інкорпорацію Компанії в реєстрі компаній Великої Британії вбачається, що ТОВ "МЦУН" володіє 50% акцій в статутному капіталі Компанії.

Банк стверджує, що починаючи з 18.05.2016 саме Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" є законним власником нежитлової будівлі готельно-офісного та торгівельно-розважального комплексу, загальною площею 18667,00 кв.м., розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32. Беручи до уваги зазначене вище, а також той факт, що на даний час спірне майно вибуло з володіння Банку поза його волею, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірного майна зазначено іншу особу, Банк звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

У свою чергу, Компанія не скористалась своїм правом на надання відзиву в цій справі, будь-яких відомостей та документів до суду не надала.

Заперечення третьої особи - Товариства проти задоволення позовних вимог ґрунтуються на тому, що постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/2250/16 від 15.01.2019 було залишено без змін ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.07.2018, якою було відмовлено Банку в задоволенні заяви про визнання ПАТ "Європейський газовий банк" іпотекодержателем з 30.12.2013 спірного майна та про скасувати державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки і обтяжень обтяжувача ПАТ "Європейський газовий банк" щодо спірного майна, а саме: запис від 14.05.2014 про припинення іпотеки на об`єкт нерухомості за Банком номер 4150191, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 13031429; запис від 14.05.2014 про припинення обтяження Банку на об`єкт нерухомості номер 4149387, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 13029801.

Також представник Товариства під час судового засідання, посилаючись на приписи статті 75 ГПК України, неодноразово зазначав, що судами було надано правову оцінку наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» від 09.04.2015, яким визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки року № 1244-301213/І від 14.05.2014. Додатково зауваживши, що договір про розірвання договору іпотеки в судовому порядку недійсним не визнаний, а тому у Банку відсутні підстави набуття права власності, та, як наслідок, відсутні підстави витребовувати спірне майно у Компанії.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів.

Для захисту права власності передбачені речові та зобов'язальні способи захисту, відповідно до глави 29 ЦК України.

Зобов'язальні способи захисту права власності випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер.

До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності.

Право на пред'явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов'язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 920/1000/16 від 17.05.2018.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, Банк повинен довести факт права власності на спірне майно, індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні Компанії, а також відсутність в останньої правових підстав для володіння цим майном.

Обґрунтовуючи своє право власності на спірне нерухоме майно, Банк стверджує, що набув його 18.05.2016 (запис за номером 14560381, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29654212), як наслідок реалізації свого права іпотекодержателя на зверненням стягнення на предмет іпотеки відповідно до п. 5.1. договору іпотеки у зв'язку з невиконанням забезпечувальних зобов'язань.

При цьому, Банк зазначає, що скасування 26.09.2016 реєстраційного запису № 14560381 нотаріусом на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 у справі № 920/2792/16 не призвело до втрати ним права власності на спірне нерухоме майно, оскільки 03.03.2017 скасування запису про право власності скасовано наказом Міністерства юстиції України № 779/5, законність якого підтверджена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 826/4866/17.

Спираючись на наведені обставини, Банк стверджує, що на даний час запис про державну реєстрацію прав власності на нежитлову будівлю готельно-офісний та торгівельно- розважальний комплекс, загальною площею 18667,00 кв м за ПАТ "Європейський газовий банк" від 18.05.2016 є чинним та законним. Крім того, Банк зазначає, що ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 922/2250/16 від 06.02.2018 був встановлений факт чинності та законності за Банком реєстраційного запису № 14560381, що, за твердженнями позивача, свідчить також про підтвердження зареєстрованого права власності на спірне нерухоме майно за Банком.

Суд критично оцінює такі доводи Банку та зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац 4 частини 5 статті 3 зазначеного Закону).

Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Тобто, у спірних правовідносинах нотаріус, маючи повноваження на вчинення реєстраційних дій, лише реалізовував волю особи, яка вважала себе власником спірного майна. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц.

Також, суд відзначає, що згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище та не спростовано сторонами, між Банком та ТОВ «ІНДЕКСАГРОХОЛДИНГ» 07.11.2013 був укладений кредитний договір.

Нормами статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно із частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями частини 1 статті 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Так, як встановлено судом вище та не спростовано сторонами під час судового розгляду, спірне майно 30.12.2013 Товариством було передано в іпотеку Банку.

Згідно з приписами 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до частини 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" обрання того чи іншого способу звернення стягнення на предмет іпотеки є правом іпотекодержателя, яке він реалізує на свій розсуд.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (частина 1 статті 37 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України за загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Із наявної в матеріалах справи копії договору іпотеки від 30.12.2013 вбачається, що право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно передбачено положеннями пункту 5.5.1.

Правом іпотекодержателя на набуття права власності на нерухоме майно, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, було реалізоване Банком 18.05.2016. Вказані обставини не заперечуються сторонами та не спростовані іншими належними доказами.

Водночас, як встановлено судом та не спростовано сторонами, 14.05.2014 між АТ "Єврогазбанк" та ТОВ "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", ТОВ "Лангруп", ТОВ "Роял Хоспітелеті Груп", ТОВ "Лакшмі -8" був укладений договір про розірвання договору іпотеки №1244-301213/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 405, за умовами якого сторони дійшли згоди розірвати з 14.05.1014 укладений між ними договір іпотеки №1244-301213/І від 30.12.2013, припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборону відчуження майна, яке було предметом іпотеки та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положення статті 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Разом з тим, Банк стверджує, що оскільки наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування № 70/1 від 09.04.2015 визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки, тому договір про розірвання не породжує жодних правових наслідків, а договір іпотеки від 30.12.2013 є чинним.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимим доказами твердження Банку про набуття ним права власності на спірне нерухоме майно. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що само по собі право власності Банку не є беззаперечним, оскільки між позивачем та Товариством наявний спір щодо самої правової підстави (договору іпотеки від 30.12.2013) виникнення у Банку права на оформлення за собою права власності на спірне майно.

При цьому, суд відзначає, що за приписами частини 7 статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

З огляду на зазначене суд вважає помилковими доводи позивача засновані на тому, що ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 922/2250/16 від 06.02.2018 був встановлений факт чинності та законності за Банком реєстраційного запису № 14560381, що свідчить також про підтвердження зареєстрованого права власності на спірне нерухоме майно за Банком.

З тих самих підстав суд залишає поза увагою заперечення Товариства проти позову, засновані на фактах, встановлених ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.07.2018 в справі № 922/2250/16, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду у справі 15.01.2019.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК).

Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

Пункт 1 частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає три підстави для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна; 2) банк прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій; 3) банк відмовився від власних майнових вимог. При цьому, безоплатність має значення лише у випадку, коли банк здійснив відчуження майна. У випадку відмови від власних майнових вимог оплатність чи безоплатність відмови не впливає на вирішення питання про нікчемність правочину. Водночас, заміна одного виду забезпечення зобов'язання на інший вид забезпечення одного й того ж зобов'язання не може тлумачитись, як оплатне відчуження майна. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 914/1316/16.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод. Конституція України закріпила рівність суб`єктів права власності перед законом, гарантії права власності та обов'язки власників, положення про те, що сама власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (статті 13, 41 Конституції України).

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (підпункт 5.4. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005).

Таким чином, відсутність наданої судами правової оцінки договору про розірвання договору іпотеки від 14.05.2014 та його юридичних наслідків, в аспекті наведених приписів статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", свідчить про передчасність тверджень Товариства щодо відсутності у Банку підстав набуття права власності. Водночас, надання правової оцінки вказаному договору про розірванні договору іпотеки виходить за межі позовних вимог у межах цієї справи про витребування майна.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, саме по собі оспорюване та невизнане право Банку на набуття права власності на спірне нерухоме майно, засноване на договорі іпотеки та договорі про розірвання договору іпотеки, не може бути встановлене судом у межах розгляду віндикаційного позову. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що характерним для інституту віндикації є наявність факту права власності на майно і таке право, у свою чергу, не може бути ймовірним чи абстрактним. З огляду на вказане позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню, оскільки останнім не доведений належними та допустимим доказами наявність факту права власності.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Враховуючи викладене, суд відзначає, що обраний Банком спосіб захисту своїх прав через заявлення індикаційного позову в даному випадку не є ефективним, у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без встановленої наявності факту права власності на спірне майно.

Разом з тим, інші доводи та заперечення третьої особи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим, за приписами частини 1 статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 9, 10 статті 145 ГПК України).

Керуючись наведеними приписами процесуального закону, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Банку, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/7255/18 підлягають скасуванню.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженого Представника за довіреністю АТ "Єврогазбанк" Кацера Ю.І. до Міжнародної компанії з управління нерухомістю, товариства з обмеженою відповідальністю, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібний ринок "Жуляни", Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр з управління нерухомістю" про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, покладаються на Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк".

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/7255/18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.04.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ