ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 910/160/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019

у справі № 910/160/19 (суддя Пінчук В.І.)

за заявою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про видачу судового наказу в порядку наказного провадження

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 37 820,78 грн., з яких: 24 999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 4 594,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5 497,33 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 2 729,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 37 820,78 грн.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції зазначив про те, що заявлені заявником вимоги не можуть бути розглянуті в наказному провадженні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення безспірної грошової заборгованості, проте заявником також заявлена вимога про стягнення з боржника пені, яка не може бути розглянута в наказному провадженні, оскільки пеня не є грошовою заборгованістю.

Не погоджуючись з ухвалою, 06.02.2019 Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 по справі № 910/160/19 за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі заявник зазначив про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. і відповідно до ст. ст. 275, 280 ГПК України є підставою для скасування оспорюваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж обставини, що й при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 справа № 910/160/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що апеляційну скаргу подано з порушенням, встановленого ГПК України строку, а з заявою про поновлення пропущеного строку апелянт до суду не звернувся.

За таких обставин, ухвалою від 25.02.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту роз'яснено, що він має право усунути недоліки, а саме, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали подати до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його поновлення.

15.03.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою від 18.03.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- поновлено Акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 03.04.2019;

- роз'яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19;

- учасникам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Станом на 15.04.2019 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та жодних клопотань від учасників справи не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 відкрито 18.03.2019, а розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 02.04.2019, апеляційна скарга має бути розглянута в строк по 17.04.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

03.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 37820,78 грн., з яких: 24 999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 4 594,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5 497,33 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 2 729,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Вказана заява обґрунтована неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 18.09.2019.

За результатами розгляду вказаної заяви, 23.01.2019 Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу у справі № 910/160/19, якою відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 37820,78 грн. з посиланням на те, що заявлені заявником вимоги не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення безспірної грошової заборгованості, проте заявником також заявлена вимога про стягнення з боржника пені, яка не може бути розглянута в наказному провадженні, оскільки пеня не є грошовою заборгованістю.

Колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції в повному обсязі з огляду на таке.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 ГПК України).

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ ГПК України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У статті 150 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу:

- заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником (ч. 1);

- у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2);

- до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Водночас частиною 1 ст. 152 ГПК України встановлено випадки, за яких судді відмовляє у видачі судового наказу, а саме:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Позивачем до заяви про видачу судового наказу заявником додано копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», з яких слідує, що 18.09.2017 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписано із використанням електронного цифрового підпису і подано через систему інтернет-клієнт-банкінгу до АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «КУБ», згідно якої Фізична особа-підприємць ОСОБА_2 приєднався до розділу 3.2.8 «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір від 18.09.2017, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на web-сайті заявника http://www.privatbank.ua, Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг ПриватБанку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперелічених документах, отже, сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а відтак, укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Заявник зазначає, що перерахував ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., боржник, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 28.11.2018 виникла заборгованість в розмірі 37820,78 грн., з яких: 24 999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 4 594,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5 497,33 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 2 729,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підтвердження факту надання кредиту в суму 50 000,00 грн. заявником до заяви додано копії меморіального ордеру № НSAV7В1ТJU від 22.09.2017 з призначенням платежу: видача кредиту КУБ, отримувач ФОП ОСОБА_2 та банківських виписок, які підтверджують факт видачі кредиту та факт його часткового погашення, а також розрахунок заборгованості, обґрунтування та пояснення до розрахунку заборгованості.

Обов'язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, та відсотків у вигляді щомісячної комісії встановлена в Умовах та правилах надання банківських послуг.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, та відсотками у вигляді щомісячної комісії не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 2 729,03 грн., колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГГК України, статей 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, п.п. 3.2.8.10 Умов та правил надання банківських послуг передбачено відповідальність клієнта за порушення зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, а відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 2 729,03 грн. не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу на підставі п. 3 ч.1 ст. 152 ГПК України в цій частині є обґрунтованим.

За приписами ч. 3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Статтею 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 24 999,98 грн. заборгованості за кредитом, 4 594,44 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5 497,33 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, а матеріали справи № 910/160/19 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу в цій частині - направленню на розгляд до суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 24 999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 4 594,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5 497,33 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та в цій частині матеріали справи № 910/160/19 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

3. У решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 залишити без змін.

4. Поновити дію ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/160/19 у залишеній без змін частині.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/160/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець