ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Справа№ 910/14863/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Державного підприємства «Держвуглепостач»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019

у справі №910/14863/18 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Державного підприємства «Держвуглепостач»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 32 729,44 грн.

1. Зміст позовних вимог та заяви

1.1. Державне підприємство «Держвуглепостач» (далі - позивач, ДП «Держвуглепостач», підприємство, замовник) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця», виконавець) про стягнення 30 870,56 грн фактично завданих збитків, які утворилися в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах від 30.03.2016 №5142/24ЦТЛ-2016 (далі - договір), та 1 858,88 грн вартості перевезення втраченого вантажу, а всього 32 729,44 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2016 між сторонами було укладено договір, за умовами якого виконавець зобов'язався за плату і за рахунок замовника виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах.

Так, при перевезенні вугілля у вагонах №67674812, №66936675, №65694010, №65842023, №67864116, №68289453, АТ «Українська залізниця», не було дотримано обов'язку зі збереження вантажу у вказаних вагонах, внаслідок чого виникла нестача вантажу, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків на суму 30 870,56 грн.

Крім того позивач вказує на те, що АТ «Українська залізниця» було списано з підприємства вартість залізничного тарифу за перевезення вугілля за залізничними накладними №53369872, №53413209, №53413191, №53486940, №53570016, №53570040, що підтверджується переліками перевізних документів з перевезення замовника підприємства за договором.

Позивач вважає, що оскільки провізна плата за втрачений вантаж не включається у вартість втраченого вантажу, відповідно до залізничних накладних, вартість перевезення втраченого вантажу становить 1 858,88 грн.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 30.03.2016 АТ «Українська залізниця» (виконавець) і ДП «Держвуглепостач» (замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №5142/24ЦТЛ-2016.

2.2. Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах.

2.3. Згідно пп. 2.4.3 договору виконавець зобов'язується організовувати, відповідно до наданих планів перевезень, забезпечення замовника придатними у комерційному та технічному відношенні вагонами під навантаження. Надавати послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів.

2.4. 09.11.2016 ДП «Держвуглепостач» (постачальник) і публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - покупець, ПАТ «Центренерго», товариство) укладено договір поставки вугілля №111/33.

2.5. Відповідно до п.1.1 договору поставки, постачальник зобов'язався поставити (передати) у власність покупця вугільну продукцію в строки, в кількості, асортименті та з якісними характеристиками, за реквізитами та цінами, погодженими сторонами у договорі.

2.6. Відповідно до накладних:

- від 13.12.2017 №53369872 покупцю за відправкою у вагоні №67674812 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 16.12.2017 №53413209 і №53413191 покупцю за відправкою у вагонах №66936675 і №65694010 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 21.12.2017 №53486940 покупцю за відправкою у вагоні №65842023 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 26.12.2017 №53570016 і №53570040 покупцю за відправкою у вагонах №67864116 і №68289453 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані.

2.7. Крім того, судом встановлено, що вагони №67674812, №66936675, №65694010, №65842023, №67864116 та №68289453 були видані покупцю із складанням комерційних актів:

- від 22.12.2017 №494209/260, складеним на станції призначення Світлодарське Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні №67674812 (залізнична накладна №53369872) становить 67 850 кг, що на 1 150 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; по ходу поїзда посередині над 1-2 люками поглиблення 2000*1500*300 мм; в місті поглиблення маркування відсутнє, просипання вантажу відсутнє, вагон технічно справний; при повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- від 22.12.2017 №494209/259, складеним на станції призначення Світлодарське Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні №66936675 (залізнична накладна №53413209) становить 68 350 кг, що на 1 650 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; по ходу поїзда посередині над 1-4 люками поглиблення 4500*1500*300 мм; в місті поглиблення маркування відсутнє, просипання вантажу відсутнє, вагон технічно справний; при повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- від 19.12.2017 №490000/572/313, складеним на станції Красний лиман Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні №65694010 (залізнична накладна №53413191) становить 67 200 кг, що на 1 800 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; над 6-7 люками поглиблення 2500 мм, на ширину вагону, глибиною 500 мм; в місті поглиблення маркування відсутнє; люки закриті, вагон бездвірний; просипання вантажу відсутнє; при повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- від 24.12.2017 №494209/266, складеним на станції призначення Світлодарське Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні №65842023 (залізнична накладна №53486940) становить 68 950 кг, що на 2 050 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; у вагоні було виявлено поглиблення над 1-2 люками по всій ширині вагону 2000*1200*500 мм, над 7 люком поглиблення 1600*1000*500 мм; просипання вантажу відсутнє, вагон технічно справний; при повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- від 31.12.2017 №494209/273, складеним на станції призначення Світлодарське Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні № 68289453 (залізнична накладна № 53570040) становить 66 400 кг, що на 2 600 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; над 1-2 люками на всю ширину вагона поглиблення 3500*3000*1000 мм, в місці поглиблення маркування відсутнє, просипання вантажу відсутнє, вагон технічно справний; при повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- від 04.01.2018 №494209/1, складеним на станції призначення Світлодарське Донецької залізниці, яким встановлено, що фактична маса вантажу у вагоні №67864116 (залізнична накладна №53570016) становить 63 150 кг, що на 5 850 кг менше, ніж зазначено у залізничній накладній; над 1-7 люками по ходу поїзда на всю ширину вагона наявне поглиблення 10000*2500*200 мм, в місці поглиблення маркування відсутнє, просипання вантажу відсутнє, вагон технічно справний; при повторному переважуванні недостача підтвердилася.

2.8. Також, з матеріалів справи вбачається, що за накладними від 13.12.2017 №53369872, від 16.12.2017 №53413209 і №53413191, від 21.12.2017 №53486940 та від 26.12.2017 №53570016 і №53570040 ДП «Держвуглепостач» було сплачено плату за перевезення на загальну суму 51 240 грн, тобто по 8 540 грн за кожною накладною.

2.9. За розрахунком позивача розмір вартості перевезення втраченого вантажу становить 1 858,88 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ДП «Держвуглепостач» 850,47 грн вартості перевезення втраченого вантажу та 45,79 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3.2. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, щодо стягнення вартості втраченого вантажу, місцевий господарський суд, враховуючи приписи ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут) та п. 27 Правил видачі вантажів (статті 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правил видачі вантажів) перерахував заявлену позивачем до стягнення суму вартості перевезення втраченого вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Крім того, відмовляючи позивачу у стягненні з АТ «Українська залізниця» збитків, враховуючи приписи ст. ст. 130, 133 Статуту, які є спеціальними нормами, що регулюють правовідносини, які виникають під час перевезення вантажів залізничним транспортом, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Держвуглепостач» не є вантажоодержувачем, що передбачено статутом. При цьому, матеріали справи не містять і позивачем не було надано суду доказів, що вантажодержувач переуступив позивачу право на звернення з вимогами щодо відшкодування вартості недостачі.

4. Вимоги апеляційних скарг та короткий зміст наведених у них доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП «Держвуглепостач» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4.2. Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, АТ «Українська залізниця» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18, в частині стягнення вартості перевезення втраченого вантажу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості перевезення втраченого вантажу.

4.3. Апеляційна скарга ДП «Держвуглепостач» мотивована тим, що місцевим судом, за твердженням апелянта, в порушення ст. 2, 4, 5, 11, 73, 86 Господарського процесуального кодексу України, не було надано належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, що призвело до ухвалення не вірного рішення.

Позивач зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою приписи ст. ст. 15,16, 914 Цивільного кодексу України, якими передбачене право на захист цивільного права у разі його порушення та звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, права власності на вантаж та відшкодування збитків за недостачу вантажу при перевезенні залізничним транспортом.

Крім того, позивач, вказав на порушення місцевим судом норм матеріального права, застосувавши у даних правовідносинах лише Статут та Правила видачі вантажів, тоді як, на думку скаржника, у даній справі необхідно застосовувати ч.5 ст. 306, ч.3 ст. 314 Господарського кодексу України та ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України.

Тобто, на думку ДП «Держвуглепостач», судом не було застосовано закон, що підлягав застосуванню до спірних відносин та застосовано до вирішення даного спору лише Статут та Правила видачі вантажів.

4.4. У свою чергу, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» мотивована тим, що приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції помилково та неправильно застосував до спірних відносин ст. 114 Статуту, вказавши про втрату вантажу, тоді, як на думку відповідача, матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення факту саме недостачі вантажу, а не його втрати.

Відповідач зазначає, що за приписами ст. 114 Статуту передбачений поряд із відшкодуванням збитків (стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу), саме у разі втрати вантажу, а не недостачі.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. ДП «Держвуглепостач» у своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» заперечило проти її задоволення, з мотивів, викладених в своїй апеляційній скарзі. Позивач просив відмовити у задоволення скарги відповідача та задовольнити скаргу ДП «Держвуглепостач».

6. Надходження апеляційних скарг та їх розгляд апеляційним судом

6.1. 01.02.2019 АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 24.01.2019 у справі №910/14863/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

6.3. Крім того, 11.02.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ДП «Держвуглепостач» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу ДП «Держвуглепостач» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1 Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частинами 1,2,5 ст. 307 Господарського кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

7.2. Цивільний кодекс України

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

7.3. Закон України «Про залізничний транспорт»

Статтями 2, 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

7.4. Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457

Відповідно до статті 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Відправник може здійснювати у встановленому порядку добровільне страхування вантажів.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Стаття 57 Статуту визначає, зокрема, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

За статтею 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 114 Статуту встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і цим Статутом, не підлягають відшкодуванню

За пунктом б, статті 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Статтею 133 Статуту передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

7.5. Правила видачі вантажів (статті 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

Господарський процесуальний кодекс України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ДП «Держвуглепостач» не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» слід задовольнити з наступних підстав.

8.2. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до накладних:

- від 13.12.2017 №53369872 покупцю за відправкою у вагоні №67674812 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 16.12.2017 №53413209 і №53413191 покупцю за відправкою у вагонах №66936675 і №65694010 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 21.12.2017 №53486940 покупцю за відправкою у вагоні №65842023 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані;

- від 26.12.2017 №53570016 і №53570040 покупцю за відправкою у вагонах №67864116 і №68289453 надійшов вантаж - концентрат вугільний у вологому стані.

Вагони №67674812, №66936675, №65694010, №65842023, №67864116 та №68289453 були видані покупцю із складанням комерційних актів: від 22.12.2017 №494209/260; від 22.12.2017 №494209/259; від 19.12.2017 №490000/572/313; від 24.12.2017 №494209/266; від 31.12.2017 №494209/273; від 04.01.2018 №494209/1.

За вказаними комерційними актами, при повторному переважуванні недостача підтвердилася.

8.3. Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що при розрахунку шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагонах №67674812, №66936675, №65694010, №65842023, №67864116 і №68289453 позивачем не враховано Правила перевезення вантажів відповідно до яких необхідно враховувати норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Місцевим господарським судом, правомірно здійснено перерахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу, згідно з яким сума збитків становить:

- вагон №67674812 - недостача 1 150 кг, норма природної втрати - 1 380 кг (2% від маси нетто 69 000 кг); недостача відсутня;

- вагон №66936675 - недостача 1 650 кг, норма природної втрати - 1 400 кг (2% від маси нетто 70 000 кг); недостача складає 250 кг; вартість недостачі становить 605,16 грн;

- вагон №65694010 - недостача 1 800 кг, норма природної втрати - 1 380 кг (2% від маси нетто 69 000 кг); недостача - 420 кг; вартість недостачі - 1 016,67 грн;

- вагон №65842023 - недостача 2 050 кг, норма природної втрати - 1 420 кг (2% від маси нетто 71 000 кг); недостача - 530 кг; вартість недостачі - 1 231,44 грн;

- вагон №67864116 - недостача 5 850 кг, норма природної втрати - 1380 кг (2% від маси нетто 69 000 кг); недостача - 4 470 кг; вартість недостачі - 11 156,27 грн;

- вагон №68289453 - недостача 2 600 кг, норма природної втрати - 1380 кг (2% від маси нетто 69 000 кг); недостача - 1 220 кг; вартість недостачі - 3 044,89 грн.

Таким чином, загальна недостача з урахуванням норми природної втрати складає 6 890 кг, а вартість недостачі становить 17 054,13 грн.

8.4. Разом з цим, враховуючи приписи статті 130 Статуту, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач - ДП «Держвуглепостач» не є одержувачем вантажу. Будь-яких доказів, які б підтверджували надання ПАТ «Центроенерго» позивачу права на звернення з відповідними претензіями та звернення до суду з вимогами до АТ «Укрзалізничя» матеріали справи не містять та позивачем суду не надано, а тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми збитків за недостачу вантажу правомірно відмовлено судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з накладних, які містяться в матеріалах справи вбачається, що відправником є ПрАТ «ЦЗФ «Укрнафта», а одержувач - ПАТ «Центроенерго».

При цьому, позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було подано суду жодного документального підтвердження того, що вантажоодержувач (ПАТ «Центроенерго») вчинив дії, які визначені пунктом 133 Статуту і переуступив йому право на звернення з вимогами щодо відшкодування вартості недостачі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/963/17.

8.5. Щодо стягнення судом першої інстанції з відповідача 850,47 грн вартості перевезення втраченого вантажу, колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Задовольняючи позов у цій частині, місцевий господарський суд помилково ототожнив поняття втрачено вантажу з недостачею та застосував до спірних відносин ст. 114 Статуту, вказавши про втрату вантажу, тоді як з комерційних актів: від 22.12.2017 №494209/260; від 22.12.2017 №494209/259; від 19.12.2017 №490000/572/313; від 24.12.2017 №494209/266; від 31.12.2017 №494209/273; від 04.01.2018 №494209/1 вбачається саме недостача вантажу, а не втрата.

На переконання колегії суддів, статтею 114 Статуту передбачений порядок відшкодування збитків лише у разі втрати вантажу, а не недостачі вантажу.

Відшкодування провізної плати у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає.

Судова колегія звертає увагу на те, що вантаж вважається втраченим, якщо його не було видано одержувачу на вимогу останнього протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня прийняття вантажу до перевезення. У випадках відвантаження матеріальних цінностей маршрутом або групою вагонів за однією накладною неприбуття на станцію призначення одного чи кількох вагонів слід розглядати як недостачу, а не втрату вантажу.

Отже, задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції не врахував зазначене вище та дійшов до помилкових висновків про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 850,47 грн.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення вартості перевезення втраченого вантажу, оскільки вантаж не було втрачено, та встановлено лише недостачу вантажу.

Крім того, позов в цій частині також не підлягає задоволенню з підстав зазначених вище, враховуючи приписи статті 130 Статуту, оскільки позивач не є ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем.

8.6. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ДП «Держвуглепостач», про необхідність застосування у даній справі лише ч.5 ст. 306, ч.3 ст. 314 Господарського кодексу України та ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України без врахування Статуту та Правил видачі вантажів, оскільки на думку позивача, вказані нормативно-правові акти суперечать наведеним нормам.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ч. 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Отже, права й обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України «Про залізничний транспорт» згідно приписів якого умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

Спірні правовідносини сторін за своєю правовою природою є правовідносинами з надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізницею та їх зберіганням.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, Статут є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини які виникають під час перевезення, зокрема вантажів залізничним транспортом. Саме Статут визначає порядок відшкодування втрати вантажу, який перевозився залізничним транспортом.

Оскільки, згідно із приписами Статуту одержувач вантажу має право на звернення з відповідними претензіями до залізниці, то відсутні підстави для стягнення вартості втраченого вантажу на користь позивача, який не є ані одержувачем, ані відправником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

8.7. Не заслуговують на увагу та відхиляються посилання позивача на приписи ст. ст. 15, 16, 914 Цивільного кодексу України, якими передбачене право на захист цивільного права у разі його порушення та звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, права власності на вантаж та відшкодування збитків за недостачу вантажу при перевезенні залізничним транспортом, з підстав наведених вище.

Твердження позивача, що право на звернення з даним позовом і наявність підстав для стягнення вартості недостачі вантажу саме на свою користь, як власника товару є безпідставними.

Як зазначалось вище, позивачем не було надано суду доказів переуступки йому права на звернення з вимогами щодо відшкодування вартості недостачі, як то передбачено приписами ст. 133 Статуту.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи ДП «Держвуглепостач», що позивач звернувся з даним позовом до суду на захист свого порушеного майнового прав, як власник товару (вантажу) з посиланням на ст. 914 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач є власником вантажу, що перевозився за договором від 30.03.2016 №5142/24ЦТЛ-2016.

Додані до позову копії договору поставки вугілля від 09.11.2016 №111/33, акти приймання-передачі вугільної продукції, акти звіряння по кількості та якості та посвідчення про якість вугілля, не є документами, що можуть посвідчувати право власності позивача на цей вантаж.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. Враховуючи факт нестачі вантажу, відсутність факту втрати вантажу та те, що позивач не є ані вантажовідправником, ані вантажоотримувачем та йому не було передано право на пред'явлення претензій та позовів до відповідача, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення 30870,56 грн збитків та 1858,88 грн вартості перевезення втраченого вантажу, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Держвуглепостач» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 скасувати частково в частині стягнення 850,47 грн вартості перевезення втраченого вантажу. В цій частині прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/14863/18 залишити без змін.

4. Стягнути з Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 40225511) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Матеріали справи №910/14863/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім