ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 Справа №914/72/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Сала О.А., розглянувши матеріали

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс", м. Мостиська, Львівська область,

предмет спору: стягнення 430 484,03 грн. пені та штрафу,

підстава позову: невиконання умов договору поставки №ЦУП-04/0103/17 від 14.06.2017 року,

за участю представників:

позивача: Куракін Юрій Віталійович - адвокат на підставі ордеру серії КВ № 416359 від 21.12.2018 року,

відповідача: не з'явився.

ПРОЦЕС

11.01.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" про стягнення 486 427,93 грн. пені та штрафу.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.02.2019 року.

Ухвала суду про відкриття провадження отримана позивачем, що вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень, а конверти, адресовані відповідачу на відомі адреси, повернулися до суду з відмітками "за закінченням терміну зберігання" та "через незапит".

У судовому засіданні 06.02.2019 року підготовче засідання відкладено на 27.02.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом надіслання ухвали на відомі суду адреси: юридичну - 81300, Львівська обл., Мостиський район, місто Мостиська, вулиця Б. Хмельницького, будинок 5, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та поштову - 79025, м. Львів, вул. Повітряна,12, а/с №11129, встановлену з матеріалів справи. Конверти, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відмітками "за закінченням терміну зберігання" та "через незапит".

19.02.2018 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог з доказами її надіслання іншій стороні на юридичну адресу, яку прийнято до провадження судом 27.02.2019 року.

У судове засідання 27.02.2019 року з'явився представник позивача, підтримав заяву про зменшення позовних вимог, надав для долучення до матеріалів справи витяг з ЄДР стосовно відповідача станом на 25.02.2019 року. Відповідач повторно явку представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, кореспонденцію суду не отримав з причин «за закінченням терміну зберігання» та «через незапит». 27.02.2019 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 13.03.2019 року.

У судовому засіданні 13.03.2019 року за участю представника позивача та за відсутності представника відповідача (належним чином повідомленого про дату та час судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення вх.№10039/19) розгляд справи по суті відкладено на 25.03.2019 року.

У судове засідання 25.03.2019 року з'явився представник позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач повторно не забезпечив явку представника у судове засідання, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, ухвалу суду отримав 18.03.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань суд не подавав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, беручи до уваги належне повідомлення відповідача про дату та час судових засідань, обізнаність відповідача про дату та час судового зсідання, відкладеного на 25.03.2019 року, відсутність повідомлень про причини неявки, суд не вважає повторну неявку відповідача перешкодою для вирішення справи по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.03.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв'язку з недотриманням відповідачем, на переконання позивача, умов договору поставки. Так, позивач стверджує, що ним як покупцем 04.09.2017 року надано відповідачу заявку № ЦУП-8/5798 про поставку протягом вересня 2017 року шпал дерев'яних в кількості 2 000 шт., (з них за договором ЦУП-04/0103/17 1 типу 1400 шт. та 2-го типу 600 шт.), місце поставки - склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця». Проте, зобов'язання щодо поставки товару постачальником не виконано, у зв'язку з чим позивачем на підставі п.8.2 договору за період 05.11.2017-08.03.2018 року з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог нараховано 371 684,03 грн. пені та 58 800,00 грн. штрафу.

Відповідач відзиву на позовну заяву, інших заяв та клопотань не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ СУДОМ

14.06.2017 року філія "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - постачальник) укладено договір поставки № ЦУП-04/0103/17, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупцю продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 деревина (шпали та бруси дерев'яні), далі - товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються в додатку до договору - специфікації, що є невід'ємними частинами договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов договору. Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товару визначена також п.1.2 договору: шпали дерев'яні І типу ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1 400 шт., шпали дерев'яні ІІ типу ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 600 шт., всього - 2 000 шт.

Згідно зі специфікацією №1 до договору поставки загальна сума поставки - 837 120,00 грн., з яких 490 000,00 грн. - вартість шпал І типу, 207 600,00 грн. - вартість шпал ІІ типу, 139 520,00 грн. сума ПДВ. Згідно зі специфікацією умови поставки - СРТ згідно з вимогами Інкотермс, пункт призначення - склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» та/або склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» відповідно до заявки покупця.

18.08.2017 року сторонами підписано додаткову угоду №1, згідно з якою договір доповнено специфікацією №2, згідно з якою загальна сума - 827 760,00 грн., з яких 490 000,00 грн. - вартість шпал І типу, 199 800,00 грн. - вартість шпал ІІ типу, 137 960,00 грн. сума ПДВ.

Зі змісту заявки від 04.09.2017 року №ЦУП-8/5798 вбачається, що позивач заявив вимогу про поставку товару протягом вересня 2017 року на склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» шпали дерев'яні не просочені в повному обсязі в кількості 10 000 шт. на підставі договорів поставки № ЦУП-04/0100/17, № ЦУП-04/0101/17, № ЦУП-04/0102/17, № ЦУП-04/0103/17, № ЦУП-04/0104/17. Згідно з заявкою «згідно технічної специфікації до тендерної документації постачання шпал дерев'яних здійснювати у наступному співвідношенні: шпали дерев'яні не просочені І типу - 70%, шпали дерев'яні не просочені ІІ типу - 30%». На підтвердження надіслання відповідної заявки постачальнику позивачем подано скріншот сторінки своєї електронної пошти про надіслання електронною поштою 04.09.2017 року заявки Хмарочосу плюс на адресу .

На виконання договору ЦУП-04/0103/17 від 14.06.2017 року відповідач здійснив поставку продукції на загальну суму 239 760,00 грн., а саме згідно з видатковими накладними №81 від 31.10.2017 року - шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 30 шт. на суму 11 988,00 грн., з яких вартість поставлених шпал 9 990,00 грн. та сума ПДВ - 1 998,00 грн.; №84 від 31.10.2017 року - шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 170 шт. на суму 67 932,00 грн., з яких вартість поставлених шпал 56 610,00 грн. та сума ПДВ - 11 322,00 грн.; №102 від 16.11.2017 року - шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 351 шт. на суму 140 259,60 грн., з яких вартість поставлених шпал 116 883,00 грн. та сума ПДВ - 23 376,60 грн.; №113 від 29.11.2017 року - шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 49 шт. на суму 19 580,40 грн., з яких вартість поставлених шпал 16 317,00 грн. та сума ПДВ - 3 263,40 грн.

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін договору. Позивачем також складено рахунки на оплату №81 від 31.10.2017 року на суму 11 988,00 грн., №84 від 31.10.2017 року на суму 67 932,00 грн., №102 від 16.11.2017 року на суму 140 259,60 грн., №113 від 29.11.2017 року на суму 19 580,40 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 06.04.2018 року вих. № ЦУП-8/2324 про сплату нарахованих станом на 01.01.2018 року штрафних санкцій в сумі 486 42793,00 грн. за здійснення поставки з порушенням строків.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин (ч.ч.1,2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови і строки поставки товару. Так, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Постачальник здійснює поставку залізничним транспортом загального користування або автомобільним транспортом на умовах СРТ (місце поставки та адреса вантажоотримувача зазначаються в заявці) відповідно до вимоги ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року) на підставі заявки покупця (п.5.2).

Відповідно до п.5.4 договору відвантаження товару здійснюється тільки після письмової заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. П.5.5 визначено порядок надання заявки. Так, заявка на поставку товару надається постачальнику в оригіналі та через мережу електронного зв'язку на адресу . Надіслання покупцем через мережу електронного зв'язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору. У заявці повинно бути вказано номенклатура, кількість партії товару, що підлягає поставці, вантажоодержувачі товару та їх реквізити. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе покупець. У разі ненадходження покупцю від постачальника підтвердження про отримання заявки, відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв'язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору.

Суд звертає увагу, що умови по визначенню моменту здійснення поставки, порядку пред'явлення заявки, форми заявки викладені в договорі альтернативно, не чітко, не однозначно, взаємосуперечливо. Водночас, з аналізу пп.пп.5.2, 5.4, 5.5 суд робить висновок про те, що йдеться про одну й ту ж заявку, яка має бути виготовлена письмово, однак про різні способи її направлення контрагенту (в оригіналі та електронними засобами зв'язку).

Досліджуючи обставину пред'явлення заявки від 04.09.2017 року засобами поштового зв'язку в оригіналі чи електронною поштою, суд зазначає наступне. Так, 04.09.2017 року позивачем засобами електронного зв'язку надіслано ТзОВ «Хмарочос Плюс» заявку про необхідність поставки товару протягом вересня 2017 року на склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» шпали дерев'яні не просочені в повному обсязі в кількості 10 000 шт. на підставі договорів поставки № ЦУП-04/0100/17, № ЦУП-04/0101/17, № ЦУП-04/0102/17, № ЦУП-04/0103/17, № ЦУП-04/0104/17. Як доказ надіслання заявки позивачем надано скріншот сторінки електронної пошти позивача з листом у графі «надіслані» 04.09.2017 року на електронну адресу відповідача - . вкладення, серед яких з найменуванням ЦУП-8-5798 від 04.09.2017 року. Суд звертає увагу, що вказана адреса погоджена сторонами в додатковій угоді №2, більше того, в матеріалах справи наявні докази часткового виконання поставки на підставі договору № ЦУП-04/0103/17.

Позивач не підтверджує жодними доказами факту надіслання відповідачу заявки від 04.09.2017 року засобами поштового зв'язку, докази такого надіслання в матеріали справи не подано, тобто позивач стверджує, що надіслана засобами електронного зв'язку заявка від 04.09.2017 року була отримана постачальником та підлягала виконанню.

Суд зазначає, що з наданого доказу неможливо дослідити, яка саме заявка, якого змісту, була надіслана постачальнику, тому такий наданий позивачем скріншот сторінки електронної пошти не може вважатися належним доказом надіслання заявки на поставку товару відповідно до умов договору. Крім цього, п.п.5.5.4 договору сторони визначили, що для початку перебігу строку поставки товару необхідна відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв'язку (інтернет), а з наданого позивачем скріншота не вбачається жодної відмітки чи звіту про доставку надісланого листа. Позивачем не обґрунтовано, чому підпункт п.5.5, яким передбачено, що надіслання покупцем через мережу електронного зв'язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, є пріоритетним порівняно з іншими умовами договору та підлягає однозначному застосуванню у даній ситуації.

Проте, досліджуючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи здійснення відповідачем 31.10.2017 року, 16.11.2017 року та 29.11.2017 року поставки шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в загальній кількості 600 шт. на загальну суму 239 760,00 грн. на виконання договору ЦУП-04/0103/17 від 14.06.2017 року, що підтверджено видатковими накладними, описаними вище, прийняття позивачем здійснених поставок, суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами поставки по заявці від 04.09.2017 року внаслідок отримання такої електронною поштою 04.09.2017 року, оскільки не доведено іншого способу отримання відповідної заявки, та про прийняття до виконання такої заявки. Асортимент, кількість та ціна поставленого товару відповідають тим, що визначені сторонами у договорі ЦУП-04/0103/17 та специфікації №1.

Як визначили сторони в договорі, товар вважається поставленим з дати підписання акта приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів (п.5.6). На підтвердження здійснення поставки на виконання умов договору ЦУП-04/0103/17 від 14.06.2017 року, позивачем надано видаткові накладні від 31.10.2017 року, від 16.11.2017 року та від 29.11.2017 року, а не акти приймання-передачі товару. Разом з тим, накладні містить відмітку позивача «згідно акта 1/103-XІI від 31.10.2017 року», «згідно акта 2/103-XІI від 31.10.2017 року», «згідно акта 3/103-XІI від 16.11.2017 року», «згідно акта 4/103-XІI від 29.11.2017 року». Крім того, надані видаткові накладні є первинними документами, що підтверджують здійснення поставки та прийняття товару, містить найменування та реквізити сторін, підстави поставки, вартість товару, що дає можливість дослідити зміст господарської операції. Тобто, навіть за відсутності актів приймання-передачі, визначених договором, суд не може не взяти до уваги факт поставки згідно з первинними документами - видатковими накладними. Більше того, позивач не заперечує та визнає отримання товару, поставленого згідно з видатковими накладними, як товару, поставленого на виконання заявки від 04.09.2017 року.

Крім цього, відповідачем не подано заперечень та доказів на спростовання факту поставки на суму 239 760,00 грн., не доведено та не підтверджено, що описані вище поставки здійснювалися на підставі будь-якої іншої заявки, відмінної від тієї, що надана в матеріали справи позивачем і покладена ним в основу позову. Водночас, враховуючи встановлені вище обставини щодо поставки товару вартістю 239 760,00 грн., суд звертає увагу на безпідставність тверджень позивача, наведених у позовній заяві, про невиконання постачальником поставки.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Визначаючи строк здійснення поставки, сторони погодили, що поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Із наведеного положення не вбачається чітко визначеного моменту настання строку поставки. Проте, із сукупного аналізу положень розділу V договору, а також за відсутності окремого графіку поставки, погодженого сторонами, вбачається, що визначальним моментом для здійснення поставки є подання покупцем заявки, яка є підтвердженням готовності отримувати продукцію.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.3 ст.253 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Враховуючи проаналізовану вище умову договору про строк виконання поставки, надіслання заявки 04.09.2017 року, відсутність іншого погодженого сторонами графіку поставки, ніж два місяці з моменту отримання заявки, відсутність умови договору про можливість визначення заявкою іншого строку поставки, ніж той, що визначений п.5.1 договору, суд доходить висновку, що відповідачу мав обов'язок здійснити поставку протягом 05.09.2017-05.11.2017 року. Відтак, для визначення моменту прострочення суд враховує положення п.5.1 договору, а не строк поставки, зазначений у заявці.

Із матеріалів справи вбачається, що у визначені договором два місяці з моменту отримання заявки від 04.09.2017 року, здійснено поставку згідно з накладними №81 та №84 від 31.10.2017 року в кількості 600 шт шпал дерев'яних ІІ типу на суму 66 600,00 грн., а з ПДВ - на суму 79 920,00 грн. Наступні поставки 16.11.2017 року та 29.112017 року здійснені за межами встановленого договором строку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, станом на останній день строку виконання зобов'язання по поставці товару - 05.11.2017 року постачальником не виконано зобов'язання щодо поставки товару на суму 747 840,00 грн. (827 760,00-79 920,00), тобто відповідач не виконав обов'язку по поставці товару у повному обсязі у строк, визначений договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання (позиція, наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018 року у справі № 912/2483/17).

Договором сторони передбачили, що у разі непоставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 10% вказаної вартості (п.8.2).

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи узгоджені сторонами договору умови нарахування пені, суд зазначає, що сторонами не визначено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що встановлений законом, - шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з розрахунку позивача, нарахування пені ним здійснено за період з 05.11.2017 року по 08.03.2018 року. Проте, враховуючи встановлений судом вище період здійснення поставки згідно з умовами договору, останнім днем якого було 05.11.2017 року, та наведені нормативні положення щодо перебігу строку, суд зазначає, що прострочення по поставці товару, вартістю 747 840,00 грн. настало 06.11.2017 року, тому, нараховування пені є правомірним саме з цієї дати. Здійснивши перерахунок розміру пені з урахуванням наведеного та не виходячи за межі періоду, визначеного позивачем, суд зазначає, що пеня за період 06.11.2017-16.11.2017 на суму 747 840,00 грн. становить 41 131,20 грн., за період 17.11.2017-29.11.2017 року на суму 607 580,40 грн. - 39 492,73 грн., за період 30.11.2017-08.03.2018 року на суму 588 000,00 грн. - 291 060,00 грн., тобто, на загальну суму 371 684,03 грн. Відповідно, визначення позивачем періоду прострочення з 05.11.2017 року, а не з 06.11.2017 року, не вплинуло на кількість днів прострочення і суму пені за визначені позивачем і перевірені судом періоди. Відтак, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню.

Щодо штрафу, суд зазначає, що прострочення виконання зобов'язання по поставці товару на суму 588 00,00 грн. тривало понад 30 днів, оскільки з моменту виникнення прострочення (29.11.2017 року) і до моменту подання позовної заяви поставку не здійснено, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано 58 800,00 грн штрафу.

Враховуючи наведені вище обставини, суд доходить висновку про доведеність, обґрунтованість та неспростованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача 371 684,03 грн. пені та 58 800,00 грн штрафу.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 6 457,26 грн. за задоволені позовні вимоги покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (81300, Львівська обл., Мостиський район, місто Мостиська, вулиця Б. Хмельницького, будинок 5, код ЄДР 36587001) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вулиця Тверська, будинок 5, код ЄДР 40075815) в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081389, 03038, м.Київ, Солом'янський район, вулиця Івана Федорова, будинок 32) 371 684,03 грн. пені, 58 800,00 грн штрафу і 6 457,26 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.04.2019 року.

Суддя Матвіїв Р.І.