РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/1580/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м.Київ, проспект Перемоги, 65, )

до Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія" (01033, м.Київ, вул. Саксаганського, 77, )

про стягнення відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія" про стягнення 5707,65 грн. відшкодування у зв'язку з ДТП, яка сталась 12.09.2016 у м. Луцьку з вини страхувальника відповідача за полісом АК/582230, 1958,96 грн. інфляційних втрат, 352,77 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.02.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з позовними вимогами позивача. Відповідач вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги лише на підставі умов договору добровільного страхування, відповідно до якого страхове відшкодування сплачується без застосування коефіцієнта фізичного зносу, й не враховано вимоги чинного законодавства щодо визначення розміру страхового відшкодування в порядку страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Підчас дослідження транспортного засобу «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з використанням програмного забезпечення Audatex - AudaHistori, було виявлено, що вказаний автомобіль експлуатується в інтенсивному режимі, оскільки, його фактичний пробіг період експлуатації 5,75 років становить 332 789 км., тоді як нормальний пробіг цього автомобіля за такий період часу має становити 125 925 км., тобто фактичний пробіг автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 більш ніж вдвічі більший за нормативний. У зв'язку з чим аварійним комісаром відповідача, за допомогою програмного забезпечення Audatex - AudaHistori, було виконано дослідження по визначенню коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ. Згідно вказаного дослідження, зазначення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) складових автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 48,4 %, а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 5065,41 грн. Розмір страхового відшкодування з урахуванням франшизи, обов'язкової за полісом (500,00 грн.), має становити 4 565,41 грн. Відповідачем було сплачено страхове відшкодування в сумі 4565,41 грн., на доказ чого надав платіжне доручення №21258. Таким чином, відповідач, вважає, що свої зобов'язання по сплаті страхового відшкодування за полісом №АК/582230 відповідачем виконано в повному обсязі в межах встановленого законодавством строку.

04.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. В якому позивач, вважає відзив відповідача необґрунтованим та недоведеним, а прохання відповідача про відмову позивачу у задоволені позовних вимог, у повному обсязі - таким, що не підлягають задоволенню. У зв'язку із невмотивованим і безпідставним нездійсненням відповідачем виплат коштів страхового відшкодування (в порядку регресу) №Г.04.0.0/360 за вих. №Г0401/3273 від 11.10.2016 року - до відповідача позивачем було пред'явлено позов про стягнення коштів виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, а також інфляційних втрат, 3% річних. Заперечення відповідача, щодо неврахування позивачем вимог чинного законодавства України стосовно застосування коефіцієнта фізичного зносу при визнанні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідно до договору ДСНТ №А464104 від 01.02.2016, є необґрунтованим та безпідставним. Доводи відповідача про відсутність в додатках до заяви позивача, на виплату страхового відшкодування №Г.04.0.0/360 за вих. №Г0401/3273 від 11.10.2016, додатку №1 «Перелік застрахованих транспортних засобів та застрахованого додаткового обладнання» до Договору ДСНТ №А464104 від 01.02.2016 є безпідставними та недоведеними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. Адже факт не зазначення в додатках до вищевказаної заяви позивача №Г.04.0.0/360 за вих. №Г0401/3273 від 11.10.2016 кількості додатків до Договору ДСНТ №А464104 від 01.02.2016, їх найменувань, кількості аркушів, на яких вони додані, не доводить факту їх відсутності у додатках до заяви позивача, на виплату страхового відшкодування №Г.04.0.0/360 за вих. №Г0401/3273 від 11.10.2016, отриманою відповідачем 17.10.2016. Жодних доказів надіслання відповідачем на адресу позивача та отримання позивачем листів відповідача від 22.12.2016 за вих.№2731-у, від 07.11.2016 за вих.№2434-у, від 04.01.2017 за вих. №16-у відповідачем до суду не надано.

07.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив відповідача. В якому відповідач проти позову заперечував повністю, оскільки, виплата страхового відшкодування була проведена в межах строку та відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто відповідачем не порушено жодних прав позивача, у зв'язку з цим законні підстави для задоволення позову, стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3 % річних примусово відсутні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙС ТІМ» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 №А464104, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

12.09.2016 у м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та автомобіля "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АЙС ТІМ», під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.09.2016 по справі №161/12164/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно Ремонтної калькуляції №07210_07 від 15.09.2016, розрахованої у системі AUDATEX, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 6 207,65 грн.

Відтак, позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 №А464104 від 01.02.2016, відповідно до ремонтної калькуляції №07210_07 від 15.09.2016, на підставі страхового акту № 149361/07/16 від 23.09.2016, внаслідок завданої шкоди застрахованому транспортному засобу під час ДТП 12.09.2016 здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 6207,65 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 104464 від 27.09.2016.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія" на підставі полісу № АК/582230 з лімітом відповідальності по майну у сумі 100 000,00 грн. та франшизою у розмірі 500,00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля марки "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 5 707,65 грн. відшкодування в порядку регресу, враховуючи 500 грн. франшизи за полісом № АК/582230.

12.10.2016 позивач на адресу відповідача направив заяву на виплату страхового відшкодування ( в порядку регресу) №Г.04.0.0/360 за вих. №Г0401/3273 від 11.10.2016, яку було отримано відповідачем 17.10.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів розгляду даної заяви в установлений строк, суду не надано.

Відповідач у відзиві вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги лише на підставі умов договору добровільного страхування, відповідно до якого страхове відшкодування сплачується без застосування коефіцієнта фізичного зносу, у зв'язку з чим не враховано вимоги чинного законодавства щодо визначення розміру страхового відшкодування в порядку страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Підчас дослідження автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з використанням програмного забезпечення Audatex - AudaHistori, було виявлено, що вказаний автомобіль експлуатується в інтенсивному режимі, оскільки, його фактичний пробіг період експлуатації 5,75 років становить 332 789 км., тоді як нормальний пробіг цього автомобіля за такий період часу має становити 125 925 км., тобто фактичний пробіг автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 більш ніж вдвічі більший за нормативний.

Положенням п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 за №1074/8395 (далі - Методика) значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та

автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та

автобусів;

5 років - для мототехніки.

Пунктом 7.39. Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У зв'язку з чим аварійним комісаром відповідача, за допомогою програмного забезпечення Audatex - AudaHistori, було виконано дослідження по визначенню коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ. Згідно вказаного дослідження, зазначення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) складових автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 48,4 %, а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 5 065,41 грн. Розмір страхового відшкодування з урахуванням франшизи, обов'язкової за полісом (500,00 грн.), має становити 4 565,41 грн.

Відповідачем було сплачено страхове відшкодування в сумі 4 565,41 грн., за платіжним дорученням №21258 від 22.02.2019, тобто після відкриття провадження у справі.

Судом надано оцінку вказаним доказам та прийнято в якості погашення основної суми боргу.

Відповідно до п.2 ч. 1, ч. 4 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи викладене, наявні докази та пояснення сторін, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині 4 565,41 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору в цій частині, а в частині 1 142,24 грн. відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю підстав.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 1958,96 грн. інфляційних втрат, 352,77 грн. 3% річних за прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, суд зазначає наступне.

Станом на день подання позовної заяви (11.02.2019) вищезазначена позовна вимога позивача (заява на виплату страхового відшкодування в порядку регресу) не задоволена, листи від відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу на адресу позивача не надходило.

Твердження відповідача у відзиві, щодо того, що ним надсилались листи вих. 2434-у від 07.11.2016, вих. 2731-у від 22.12.2016, вих. №16-у від 04.01.2017 про надання додаткових документів та відмову у виплаті страхового відшкодування на адресу позивача, не є обґрунтованими та належно доведеними. Оскільки, відповідачем не надано доказів направлення вищевказаних листів на адресу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, як позивачем була невірно заявлена сума основного боргу, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на суму 4565,41 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку здійсненого судом підлягає до стягнення інфляційних втрат в сумі 1 125,78 грн., 276,55 грн. 3% річних за період з лютого 2017 по лютий 2019 прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 4565,41 грн. основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, та стягнення з відповідача 1 125,78 грн. інфляційних втрат, 276,55 грн. 3% річних. В решті позову відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129, 130 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями ст.ст. 74, 76, 86, 129, 185, 232-233, 236-241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 4565,41 грн. основного боргу.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м.Київ, проспект Перемоги, 65, ) 1125 (одну тисячу сто двадцять п'ять) грн. 78 коп інфляційних втрат, 276 (двісті сімдесят шість) грн. 55 коп. 3% річних та 1 429 (одна тисяча чотириста двадцять дев'ять) грн. 54 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак