СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. Справа № 922/2951/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 (доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ (вх.№459 Х/3 від 07.02.2019р.)
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене29.12.2018р. (повний текст підписано 29.12.2018р. у м.Харкові)
у справі№ 922/2951/18 (суддя Новікова Н.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ
до Вовчанського підприємства теплових мереж, м.Вовчанськ Харківської області
простягнення 29119,24грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Вовчанського підприємства теплових мереж, м.Вовчанськ Харківської області про стягнення 29119,24грн., які складаються з пені в сумі 24047,19грн., 3% річних у сумі 3422,05грн. та інфляційних у сумі 1650,00грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №1623/14-ТЕ-32 від 13.12.2013р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.12.2018р. (повний текст підписано 29.12.2018р.) у справі №922/2951/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено, враховуючи повну оплату заборгованості відповідачем до 30.11.2016р. та приписи ч.3 ст.7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії №1730-VIII від 03.11.2016р. (далі Закон).

Не погодившись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з доводами скаржника, рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", без дослідження усіх істотних обставин справи. За твердженнями позивача, застосування судами положень Закону до спірних правовідносин на момент прийняття рішення є неправомірним, оскільки, виходячи з аналізу положень Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - Реєстр). Оскільки підприємство відповідача не було включено до відповідного Реєстру, застосування даного Закону до правовідносин між позивачем та відповідачем є неправомірним. На переконання апелянта, сплата заборгованості до вступу в дію названого Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки, інфляційних, процентів річних. В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на позицію, викладену у постановах Вищого господарського суду України у справах №910/15010/16, №910/16766/13, №914/2851/16, №922/1110/15, №908/3125/16, №922/4355/14, №908/2114/16, №910/17076/16, №914/1111/16, №912/3303/16, №927/1442/15, №910/15873/13, №917/348/16, №911/3951/16, а також на позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №908/3211/16.

У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за протоколом автоматизованого розподілу від 07.02.2019р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий Зубченко І.В. (суддя-доповідач), судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою від 12.02.2019р. вказана колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №922/2951/18 та зобовязала відповідача до 27.02.2019р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу. Вимог зазначеної ухвали відповідачем не виконано, відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2019р. після проведення підготовчих дій судова колегія призначила розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи відсутність відповідного клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тоді як судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням сторін. Сторони були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 13.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі продавець) та Вовчанським підприємством теплових мереж (далі покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1623/14-ТЕ-32 (далі договір), за умовами п.1.1, 1.2 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ) на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (у редакції додаткової угоди №2 від 29.04.2014р.).

За умовами пунктів 3.3, 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Порядок та умови проведення розрахунків узгоджені сторонами в розділі 6 договору. Так, згідно з п.6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу за період січень 2014р. грудень 2014р. підтверджують факт передачі Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та приймання Вовчанським підприємством теплових мереж природного газу на загальну суму 2356033,68грн.

Несвоєчасне виконання покупцем грошових зобовязань за договором №1623/14-ТЕ-32 від 13.12.2013р. стало підставою звернення продавця з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань 3% річних та інфляційних, а також пені, стягнення якої передбачено п.7.2 договору №1623/14-ТЕ-32 від 13.12.2013р.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, як вірно зазначено господарським судом Харківської області, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 названого Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 названого Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено господарським судом Харківської області та не оспорюється сторонами, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, погашена останнім в повному обсязі до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Зазначені обставини, зокрема, підтверджені складеною позивачем довідкою по операціях відповідача за договором та розрахунком позовних вимог.

Відповідно до ст.269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Своєю чергою, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до ст.ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає у себе у тому числі ненарахування неустойки, інфляційних, відсотків річних і списання цих нарахувань) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Оскільки відповідачем не були надані належні докази включення до реєстру, списання заборгованості, на переконання апелянта, є неправомірним.

Проте, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018р. у справі №927/1152/16, від 28.02.2018р. у справі №911/3914/14, від 03.04.2018р. у справі №904/11325/16, від 18.12.2018р. у справі №905/301/18, від 20.12.2018р. у справі №904/1619/18, від 22.12.2018р. у справі №904/2961/18, від 16.01.2019р. у справі №905/299/18 тощо.

При цьому, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №908/3211/16 не може бути взято до уваги з наступних підстав. Так, у постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №908/2114/16, прийнятій тією ж колегією суддів, було зазначено, що у вищевказаній постанові від 14.02.2018р. у справі №908/3211/16 відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а викладено лише фактичні обставини щодо такого включення відповідача у вказаній справі. Водночас, частина 3 статті 7 Закону від 03.10.2016р. №1730-VIII є нормою прямої дії, застосування якої не потребує включення підприємства до вказаного реєстру.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2019р. у справі №904/2960/18 було вказано, що посилання скаржника на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справи № 908/3211/16, правовідносини в якій, на думку скаржника, подібні правовідносинам у справі, яка розглядається, а саме "Верховний Суд дійшов висновку щодо правильного застосування частини 3 статті 7 Закону України №1730-VIII у подібних правовідносинах (стосовно того, що однією з обов'язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону є включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії)", є необґрунтованим, оскільки висновок щодо застосування норм права у цій справі (№904/2960/18) по суті не відрізняється від висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справи №908/3211/16. Зокрема, в обох зазначених судових актах ідеться про те, що частиною 3 статті 7 Закону України №1730-VIII передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних витрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань, причому право не нараховувати неустойку, інфляційні витрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Неодноразово надавалася оцінка даним доводам і в інших вищевказаних постановах Верховного Суду.

Посилання скаржника на судову практику Вищого господарського суду України у справах №910/15010/16, №910/16766/13, №914/2851/16, №922/1110/15, №908/3125/16, №922/4355/14, №908/2114/16, №910/17076/16, №914/1111/16, №912/3303/16, №927/1442/15, №910/15873/13, №917/348/16, №911/3951/16, не береться до уваги, оскільки правова позиція, викладена в наведених постановах, відповідно до процесуального закону не є обов'язковою при розгляді справ господарськими судами.

З огляду на те, що станом на 30.11.2016р. заборгованість відповідача погашена у повному обсязі, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ на рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2018р. (повний текст підписано 29.12.2018р.) у справі №922/2951/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2018р. (повний текст підписано 29.12.2018р.) у справі №922/2951/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.04.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота