ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа №921/289/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» б/н від 04.12.2018р. (вх. № 01-05/1442/18 від 07.12.2018р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р.

(суддя С.О. Хома; повний текст рішення складено 26.11.2018р.)

у справі № 921/289/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Збаразький горілчаний завод» (надалі ТзОВ «Збаразький горілчаний завод»)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» (надалі ТзОВ «Квартал 5»)

про стягнення заборгованості в сумі 2819028,97 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_2 адвокат (ордер серія ХМ №012254 від 08.02.2019р.);

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

23.08.2018р. ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ «Квартал 5» про стягнення 2819028,97 грн. заборгованості, з яких: 2050914,94 грн. основний борг, 543605,33 грн. пеня, 85527,44 грн. штраф в розмірі 3% від простроченої суми боргу, 47934,46 грн. 3% річних та 91046,80 грн. інфляційні втрати (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТзОВ «Квартал 5» належним чином не виконало своїх зобовязань за договором поставки № 06/12/17 від 06.12.2017р. в частині оплати отриманого товару.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р. у справі №921/289/18 (суддя С.О. Хома) частково задоволено позов. Стягнуто з ТзОВ «Квартал 5» на користь ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» 2050914,94 грн. основного боргу, 387061,54 грн. пені, 91046,80 грн. інфляційних втрат, 47934,46 грн. 3% річних, 85527,44 грн. 3% штрафу, 39937,27 грн. судового збору в повернення сплачених судових витрат. Відмовлено в решті позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач несвоєчасно та не в повній мірі оплатив отриманий від позивача товар, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 2050914,94 грн. Сума основного боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. З посиланням на положення ст. 625 ЦК України суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними. Також суд, враховуючи положення п. 6.3 договору, визнав обґрунтованими й підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% штрафу в сумі 85527,44 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 543605,33 грн. пені, суд, зважаючи на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України та договору, вказав, що нарахування пені за період з 11.01.2018р. по 28.09.2018р. є безпідставним. Здійснивши перерахунок пені суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають до задоволення частково в сумі 387061,54 грн. за період з 11.01.2018р. по 11.07.2018р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Квартал 5» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р. у справі №921/289/18, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що сторони не погодили істотних умов договору поставки, а саме: у договорі відсутнє погодження ціни, кількості товару та умови поставки. Стверджує, що між сторонами виникли позадоговірні відносини, а тому у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки № 06/12/17 від 06.12.2017р. Вказує, що не отримував від позивача жодних вимог про проведення розрахунку, не порушував жодних зобовязань за договором поставки № 06/12/17 від 06.12.2017р. Вважає неправомірним застосування позивачем ст. 625 ЦК України та нарахування штрафних санкцій, покликаючись на ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того вказує, що суд першої інстанції, частково задоволивши позовні вимоги, залишив поза увагою ту обставину, що на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди від 06.12.2017р., позивач зобовязався відшкодовувати відповідачу транспортні витрати, повязані з поставкою товару, які складають 47813,07 грн., у звязку з чим штрафні санкції мають розраховуватись від суми 2003101,87 грн. (2050914,94 грн. 47813,07 грн. = 2003101,87 грн.).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим. Стверджує, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору поставки №06/12/17 від 06.12.2017р., на виконання умов якого Товариство поставило відповідачу товар на загальну суму 2850914,94 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних. Звертає увагу на те, що у видаткових накладних підставою поставки зазначено договір №06/12/17 від 06.12.2017р. Просить залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р. у справі №921/289/18, апеляційну скаргу ТзОВ «Квартал 5» без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач не зявився в судове засідання. Згідно повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень від 24.01.2019 року, 14.02.2019 року та 21.03.2019 року вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

11.02.2019р. на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшло письмове клопотання (вх. № 0104/933/19) від імені представника відповідача адвоката ОСОБА_3, датоване 06 лютого 2019 року, в якому висловлено прохання проводити розгляд апеляційної скарги ТОВ «Квартал 5» на рішення господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р. у даній справі без його участі; апелянт в повному обсязі підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі.

11.03.2019 року суд отримав письмове клопотання (вх.№0104/1551/19) від імені голови АО «ЕЛА» ОСОБА_3, датоване 07.03.2019 р., в якому повідомлено суд про те, що 18.01.2019р. між АО «ЕЛА» та ТОВ «КВАРТАЛ 5» укладено додаткову угоду №4, згідно якої договір про надання юридичних послуг №18/06-18 від 18.06.2018 р. розірвано з 01.02.2019р. та в даного адвокатського обєднання відсутні повноваження з представництва інтересів ТОВ «КВАРТАЛ 5» з 01.02.2019р. у справі № 921/289/18.

Західний апеляційний господарський суд не визнавав обовязковою явку сторін в судове засідання у даному апеляційному провадженні.

Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

06 грудня 2017 року між ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» (постачальник) та ТзОВ «Квартал 5» (покупець) укладено договір поставки №06/12/17, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити алкогольну продукцію (надалі товар) для реалізації третім особам (а.с.16-18, т.1).

Згідно з п.1.2 договору ціна товару та одиниці його виміру, співвідношення товару (асортимент, номенклатура) визначаються сторонами у видаткових накладних, що є додатком до цього договору.

Загальна кількість товару за договором та загальна вартість договору визначаються як сума усіх накладних, за якими проводилася передача товару в рамках цього договору (п.1.4 договору).

У відповідності до п.1.5 договору товар по даному договору передається покупцю для реалізації третім особам. Покупець не є кінцевим споживачем товару.

В п.2.1 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється за попереднім письмовим замовленням покупця, в якому вказуються місце та дата поставки, кількість продукції по ассортименту, ціна та вартість партії товару.

Відповідно до п.2.2 договору замовлення підписується уповноваженим представником покупця і направляється на адресу постачальника за допомогою факсимільного, поштового, електронного зв'язку.

Згідно з п.2.3 договору поставка товарів здійснюється на умовах EXW (правила «Інкотермс» в редакції 2010 року).

Перехід права власності на товар відбувається в момент поставки відповідної партії товару, що оформляється видатковою накладною, яка підписується уповноваженими представниками сторін (п.2.5 договору).

Розділом 3 договору визначено права та обовязки сторін.

Покупець зобов'язаний прийняти товар по кількості та якості, відповідно з видатковими накладними та документами, які підтверджують якість товару; оплачувати товар згідно з умовами цього договору (п.п. 3.1, 3.2 договору). Постачальник зобов'язаний постачати покупцю товар в тій кількості, яка відповідає умовам п.3.1 цього договору на умовах, визначених цим договором (п. 3.4 договору).

Ціну та порядок розрахунків сторони погодили в розділі 4 договору, а саме: ціна товару вказується у національній валюті України. Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту переходу права власності на товар шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Товар вважається оплаченим з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Кошти, що надходять від покупця, зараховуються в погашення заборгованості за раніше зроблену поставку до проведення повного розрахунку за таку поставку.

Згідно з п.6.2 договору в разі прострочення покупцем оплати товару у відповідності до пункту 4.2. договору покупець несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення з врахуванням боргу і встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що в разі прострочення покупцем оплати товару у відповідності до пункту 4.2 договору, на строк 7 днів і більше покупець несе відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 3% від суми неоплаченого товару.

Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, але не раніше дати отримання постачальником ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями та діє до 31 травня 2018 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань за договором, які залишились невиконаними (п.8.1 договору).

06 грудня 2017 року між сторонами укладена додаткова угода до договору поставки №06/12/17 від 06.12.2017р., згідно якої сторони домовились внести зміни до п.2.3 розділу 2 договору «Умови та порядок поставки», доповнивши його пп.2.3.1 наступного змісту: « 2.3.1 Сторони дійшли згоди, що постачальник відшкодовує покупцю транспортні витрати останнього, пов'язані з поставкою товару» (а.с.19, т.1).

Договір поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. та додаткова угода від 06.12.2017р. підписані і скріплені печатками сторін.

На виконання договору поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. позивач в період з 20.12.2017р. по 22.01.2017р. поставив, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 2850914,94 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: № 37 від 20.12.2017р. на суму 373008,00 грн., №38 від 20.12.2017р. на суму 375072,00 грн., №1 від 04.01.2018р. на суму 336294,00 грн., №2 від 04.01.2018р. на суму 387660,00 грн., № 3 від 04.01.2018р. на суму 368976,00 грн., № 4 від 22.01.2018р. на суму 361392,00 грн., № 5 від 22.01.2018р. на суму 383460,00 грн. та №6 від 22.01.2018р. на суму 265052,94 грн. (а.с.23-30, т.1).

Вказані видаткові накладні скріплені підписами та печатками сторін. Жодних зауважень щодо якості, обсягів та вартості отриманого товару відповідач не заявляв.

Від імені відповідача товар приймав гр. ОСОБА_4 на підставі довіреності № 2 від 19.12.2017р., строк дії - до 31 грудня 2018 року, виданої ТзОВ «Квартал 5» в особі директора ОСОБА_5 на підставі повноважень, наданих Статутом (а.с. 86, т.1).

В довіреності № 2 від 19.12.2017р. зазначено, що ОСОБА_4 уповноважений представляти інтереси Товариства під час здійснення виконання договору поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. Представнику надається право: отримувати товар, підписувати й подавати від імені Товариства усі необхідні для виконання цієї довіреності документи, а саме заявки на отримання товару, видаткові накладні, акти приймання-передачі, претензії, що повязані з недоліками товару й інші необхідні документи.

Разом з тим, відповідач належно не виконав своїх договірних зобовязань, оплатив отриманий від позивача товар лише частково у сумі 800000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №40019 від 15.05.2018р. на суму 400000,00 грн.; №41324 від 07.06.2018р. на суму 200000,00 грн.; №42487 від 20.06.2018р. на суму 100000,00 грн. та №42712 від 21.06.2018р. на суму 100000,00 грн. та банківськими звітами про кредитні операції по рахунку позивача (а.с.31-38, т.1).

Позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість за договором поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. в сумі 2050914,94 грн., 543605,33 грн. пені, три відсотки річних в сумі 47934,46 грн., штраф в розмірі 3% від простроченої суми боргу 85527,44 грн. та 91046,80 грн. інфляційних втрат (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

В ході розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Квартал 5» суд встановив, що відповідач без жодних зауважень прийняв від ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» на підставі договору поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. товар загальною вартістю 2850914,94 грн. (з ПДВ), що підтверджується вищеописаними копіями видаткових накладних № 37 від 20.12.2017р., №38 від 20.12.2017р., №1 від 04.01.2018р., №2 від 04.01.2018р., № 3 від 04.01.2018р., № 4 від 22.01.2018р., № 5 від 22.01.2018р. та №6 від 22.01.2018р., та не оплатив його протягом 21 календарного дня з дати отримання. З урахуванням часткової оплати вартості отриманого товару, станом на дату заявлення даного позову та прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача складає 2050914,94 грн.

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Збаразький горілчаний завод» 2050914,94 грн. основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати отриманого товару, визначені пунктом 4.2 договору, позивач нарахував 3% річних за період з 11.01.2018р. по 28.09.2018р. 47934,46 грн. та 91046,80 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по квітень 2018 року (включно).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу матеріалів справи випливає, що судом першої інстанції правомірно (з урахуванням меж позовних вимог) присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 47934,46 грн. за період з 11.01.2018р. по 28.09.2018р. та 91046,80 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по квітень 2018 року (включно).

В силу положень статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2 договору в разі прострочення покупцем оплати товару покупець несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення з врахуванням боргу і встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно розрахунку позивача нараховано пеню в розмірі 543605,33 грн. за період з 11.01.2018р. по 28.09.2018р. (а.с.149, т.1 на звороті).

Перевіривши вказаний розрахунок заборгованості в цій частині позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно частково задоволив дану позовну вимогу та стягнув з відповідача на користь позивача 387061,54 грн. пені за період з 11.01.2018р. по 11.07.2018р. на підставі положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 85527,44 грн. 3% штрафу з врахуванням такого.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Щодо спірного випадку порушення виконання господарського зобов'язання чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В договорі поставки №06/12/17 від 06.12.2017р. сторони, крім відповідальності покупця у вигляді пені в разі прострочення оплати товару, погодили, що в разі прострочення покупцем оплати товару, у відповідності до пункту 4.2 договору, на строк 7 днів і більше покупець несе відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 3% від суми неоплаченого товару. (п. 6.3 договору).

З наведеного, безпідставними є твердження апелянта про неможливість одночасного застосування штрафу і пені за порушення договірних зобовязань з підстав суперечності ст. 61 Конституції України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У даній справі сторони погодили господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що між сторонами виникли позадоговірні відносини, оскільки відповідач приймав від позивача товар на підставі договору №06/12/17 від 06.12.2017р., що підтверджується підписом уповноваженої особи у відповідній графі про отримання та скріпленням вказаного факту печаткою Товариства у вищевказаних видаткових накладних.

Крім того, в платіжних дорученнях, на підставі яких відповідач провів часткову оплату отриманого товару в графі призначення платежу вказано «оплата за товар згідно договору».

Суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що розрахунок штрафних санкцій потрібно проводити, врахувавши понесені ним транспортні витрати, які складають 47813,07 грн., з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази про звернення відповідача до позивача з вимогою про відшкодування транспортних витрат, яке погодили сторони в додатковій угоді від 06.12.2017р., із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог чи із зустрічним позовом про стягнення цих витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.78 ГПК України).

У даній справі скаржник не надав жодних належних, допустимих та достовірних (в розумінні ст.76, 77, 78 ГПК України) доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» б/н від 04.12.2018р. (вх. № 01-05/1442/18 від 07.12.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 07.11.2018р. у справі № 921/289/18 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.П. Дубник

ОСОБА_1