ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа № 916/401/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Анопченко А.О., згідно довіреності від 08.04.2019р.

від відповідача: Булгаров О.О., згідно довіреності від 08.01.2019р.,

розглянувши справу №916/401/19 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Марко ЛТД (65031, м. Одеса, вул. Проценка, 23/5) про стягнення 23004,60грн., із яких 19503,90грн. пені., 3500,70грн. штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 23.05.2017р. між ним та відповідачем ТОВ „Марко ЛТД було укладено договір №29/3 про придбання протипожежного обладнання за державні кошти, відповідно до умов якого загальна вартість продукції є твердою ціною та становить 50 010грн., у тому числі ПДВ 8335грн. Позивач зазначає, що з врахуванням п.2.1. договору від 23.05.2017р., термін виконання відповідачем зобов`язань по цьому договору 02.06.2017р., однак, згідно видаткової накладної від 14.12.2017р. №РН-00000330 постачання продукції було здійснено 14.12.2017р., що є простроченням строку виконання зобов`язання та стало підставою для позивача нарахувати до стягнення з відповідача пеню та штраф.

Відповідач відзив на позов не надав, але 09.04.2019р. за вх.№2-1632/19 подав до справи заяву про застосування наслідку спливу строку позовної давності та відмовити на цій підставі у позові. В обґрунтування заявленого відповідач послався на те, що поставка за договором №29/3 від 23.05.2017р. була здійснена 14.12.2017р., у зв`язку з чим строк позовної давності щодо стягнення неустойки сплинув 15.12.2018р., тоді як позивач звернувся до суду із даним позовом 18.02.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2019р. відкрито провадження у справі №916/401/19, ухвалено розглядати справу №916/401/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті на „10 квітня 2019 р. о 10год.30хв.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

23.05.2017р. між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю „Марко ЛТД було укладено договір №29/3 про придбання протипожежного обладнання за державні кошти, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується поставити та передати у власність замовника пожежні ручні комбіновані стволи типу РСКМ 50 з гайкою РС Ду50 у кількості, асортименті, належної якості і за цінами, зазначеними в Специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник забезпечити приймання та оплату цієї продукції. Код послуг за Національним класифікатором України ДК 021:2015:44480000-8 (Протипожежне обладнання різне) (п.1.1. договору).

За умовами п.п.2.1., 2.2., 2.3., 2.6. договору №29/3 від 23.05.2017р. постачання продукції здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання цього договору силами і засобами виконавця. Одержувачем продукції є замовник, місцем постачання є м.Миколаїв, вул. Велика Морська, 14. Виконавець не пізніше, ніж за добу повідомляє (надає сповіщення) замовнику про дату постачання продукції. Датою виконання зобов`язання по постачанню продукції є дата підписання замовником видаткової накладної.

Відповідно до п.3.3. договору №29/3 від 23.05.2017р. приймання продукції за кількістю та якістю оформляється видатковою накладною, яка підписується представниками виконавця та замовника при прийманні продукції. Належним чином оформлена видаткова накладна є підтвердженням приймання продукції.

Згідно п.п.4.1., 4.2. договору №29/3 від 23.05.2017р. загальна вартість продукції є твердою ціною в даному договорі, та становить 50010грн., у тому числі ПДВ 8335грн. Вартість продукції залишається незмінною до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Згідно з п.п.7.1., 7.2., 7.3.3. договору №29/3 від 23.05.2017р. у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність передбачену Законами України та цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань виконавець сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеню) у розмірах, передбачених пунктом 7.3. договору. За порушення строків виконання зобов`язання виконавець сплачує пеню у розмірі 0,2% від вартості непоставленої продукції за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

За умовами п.8.4. договору №29/3 від 23.05.2017р. сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за цим договором, якщо доведуть, що воно було викликане перешкодою поза їх контролем, якому навіть уважна сторона не могла б запобігти, і виникло після укладання цього договору.

У п.п.9.1., 10.1., 10.2., 12.1. договору №29/3 від 23.05.2017р. він набирає чинності з дати його підписання сторонами. Договір діє з дати набрання ним чинності і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, але не пізніше, ніж до 31.12.2017року. Доповнення та зміни до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які підписуються сторонами цього договору та додаються до тексту як невід`ємні його частини.

Також сторонами до договору №29/3 від 23.05.2017р. підписано додаток №1 «Специфікація постачання продукції».

Позивачем відповідачу було надіслано претензію від 09.01.2018р. про сплату пені та штрафу за несвоєчасне виконання договору №29/3 від 23.05.2017р.

Так, на підтвердження факту виконання відповідачем договору №29/3 від 23.05.2017р. позивач подав до справи акт №2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) кошторисної вартості надання послуги (лабораторні дослідження повітря) від 15.12.2017р. Однак, вказаний акт №2 від 15.12.2017р. складено та підписано ВЧ НОМЕР_1 та ДП «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту МОЗ України» на підтвердження здачі-прийняття послуг по договору №183/16/3 від 08.09.2017р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Отже, поданий позивачем акт №2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) кошторисної вартості надання послуги (лабораторні дослідження повітря) від 15.12.2017р. не підтверджує взаємовідносин сторін спору, так як складений між іншими сторонами та з приводу виконання іншого договору №183/16/3 від 08.09.2017р.

Таким чином, у справі відсутні докази, що вказують на здійснення поставки відповідачем обумовленого договором №29/3 від 23.05.2017р. товару, однак, факт поставки відповідачем позивачу товару за договором №29/3 від 23.05.2017р. саме 14.12.2017р. визначає позивач у позові та визнає відповідач у заяві про застосування строку позовної давності від 09.04.2019р. за вх.№2-1632/19, з підстав чого, суд, у порядку ст.75 ГПК України, визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню.

Так, внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором №29/3 від 23.05.2017р. в частині здійснення поставки товару 14.12.2017р., а не на протязі 10 календарних днів з дня підписання договору, як передбачено у його п.2.1., тобто, у строк до 02.06.2017р. включно, - позивач нарахував до стягнення з відповідача 19503,90грн. пені, 3500,70грн. штрафу.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, судом встановлено, правомірність нарахування позивачем до стягнення з відповідача 19503,90грн. пені, 3500,70грн. штрафу.

З врахуванням заявлення відповідачем про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд зауважує про наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.1 ст.256, ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 2 ст.260, ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України).

Отже, з врахуванням того, що відповідач мав здійснити поставку товару у строк до 02.06.2017р. включно, з огляду на фактичне виконання відповідачем договору №29/3 від 23.05.2017р. в частині поставки товару 14.12.2017р., обмеженням розрахунку позивачем пені датою виконання відповідачем зобов`язання, суд констатує, що строк позовної давності для заявлення до стягнення штрафу сплив 03.06.2018р., а пені 15.12.2018р. Між тим, згідно поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшов позов у даній справі, ВЧ НОМЕР_1 позов до поштового пересилання до суду здано 15.02.2019р. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем подано позов у даній справі з пропуском строку позовної давності щодо заявлення до стягнення як пені, так і штрафу, що за умови неподання до суду позивачем обґрунтованого клопотання про поновлення такого строку із доказами на користь його підтвердження, слугує підставою для відмови судом у задоволенні позову повністю.

У попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат позивач визначив, зокрема, сплату ним судового збору у розмірі 3317,03грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921грн., які не підлягають відшкодуванню платнику за рахунок відповідача внаслідок відмови судом у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Марко ЛТД (65031, м. Одеса, вул. Проценка, 23/5) про стягнення 23004,60 грн.,

2. Понесені Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати на сплату судового збору в сумі 1921грн. покладаються на платника.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 квітня 2019 р.

Суддя І.А. Малярчук