ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Одеса

Справа № 916/375/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 року про передачу справи на розгляд іншого суду

у справі № 916/375/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод"

до відповідача-1 Державного підприємства "Укртранснафтопродукт"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт"

про визнання договору недійсним,

головуючий суддя – Волков Р.В.

місце ухвалення ухвали: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2019 року Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Укртранснафтопродукт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт" про визнання недійсним договору поставки №15-1/10/14 від 15.10.2014 року, укладеного між Державним підприємством "Укртранснафтопродукт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт".

Позовні вимоги мотивовано тим, що при укладенні та виконанні договору поставки №15-1/10/14 від 15.10.2014 року було порушено вимоги Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов’язаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2019р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" та додані до неї документи передано на розгляд Господарського суду м. Києва.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що місцезнаходження відповідачів згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань визначено у м. Києві, з огляду на відсутність специфіки предмету спору, з урахуванням якої процесуальний закон встановлює виключну підсудність чи надає право вибору господарського суду, даний спір відноситься до юрисдикції Господарського суду міста Києва.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 року у справі №916/375/19 скасувати, справу №916/375/19 направити до Господарського суду Одеської області для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме п. 5 ст. 29 ГПК України, відповідно до якої визначено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів, тому, на думку позивача, місцем виконання договору є м. Одеса, а тому справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Одеської області.

Скаржник звертає увагу суду на те, що відповідно до змісту оскаржуваного договору, зокрема п.1.10 вказано, що постачальник здійснює реалізацію товару відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 р. по справі № 522/15746/13-к № 1-«кс»/522/12939/14 та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 р. по справі № 522/15746/13-к № 1-«кс»/522/12941/14. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 року у справі № 522/20553/14-к надано дозвіл на зміну місця зберігання речових доказів (нафтопродуктів), на які накладено арешт та подальшої їх реалізації у загальній кількості 65 733 тонни, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме у «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов’язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104.

Також скаржник посилається на ч. 1 п. 3 ст. 532 Цивільного кодексу України, відповідно до якої визначено, що місце виконання зобов’язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов’язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за зобов’язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов’язання.

Відповідачі своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надходило клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Савицького Я.Ф. відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржену у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 року у справі № 916/375/19 є правомірною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено в ході апеляційного провадження, 15.10.2014 року між Державним підприємством "Укртранснафтопродукт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт" укладено договір поставки № 15-1/10/14.

Предметом договору є зобов’язання Постачальника на умовах та в порядку, визначених договором, поставити Покупцю нафтопродукти, а Покупець зобов’язується на умовах та в порядку, визначених Договором та додатками до нього, прийняти Товар та оплатити його.

Під підсудністю процесуальне законодавство розуміє розмежування компетенції стосовно розгляду справ між окремими господарськими судами. Визначення територіальної підсудності справ господарському суду здійснюється за нормами статті 27 ГПК України, виключна підсудність регламентована ст. 30 ГПК України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" та додані до неї документи передав на розгляд Господарського суду м. Києва, пославшись на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 ГПК України за загальними правилами підсудності позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на викладені законодавчі положення, заявлені позивачем у справі вимоги не можна вважати обставинами, наявність яких зумовлює виключну підсудність згідно зі ст. 30 ГПК України, оскільки предметом розгляду справи є вимога про визнання договору недійсним.

Відтак, суд першої інстанції правомірно визначив підсудність даної справи відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України.

Апеляційна інстанція відхиляє доводи скаржника з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням відповідачів Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" є: вул. А Ахматової, 47, офіс 108-А, м. Київ, 02095 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт" є: вул. Боричів Тік, 35-В, м. Київ, 04070, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Посилання же скаржника на порушення судом норм процесуального права, а саме п. 5 ст. 29 ГПК України, колегією суддів не приймається до уваги.

Так, пунктом 1.4. Договору поставки №15-1/10/14 від 15.10.2014 передбачено, що ціна на Товар, який продається за цим Договором, встановлюється в національній валюті України - гривні на умовах EXW (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред. 2010 р.) склад постачальник за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Паризької комуни, 18, або м. Херсон, вул. Нафтогавань б/н та вул. Чайковського, 236, або м. Миколаїв, Корабельний район, вул. Самойловича, 38. Додатками до вказаного договору від 28.11.2014, 31.12.2014, 28.01.2015, 06.02.2015, 02.03.2015, 03.03.2015, 01.04.2015, 30.04.2015, 15.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.07.2015, - передбачено умови поставок окремих партій товару, де серед умов міститься, в тому числі, EXW - м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1.

Місце виконання оспорюваного Договору у ньому не визначено, оскільки зазначається виключно місцезнаходження складу постачальника та умови поставки, які можуть бути змінними. До того ж, додатками до Договору врегульовано умови поставки окремих партій товару.

Суд апеляційної інстанції з наданої копії Договору, а також додатків до нього також не вбачає наявності умов, згідно з якими вказаний Договір поставки через його особливість можна виконувати тільки в певному місці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, виходячи з того, що місцезнаходження відповідачів згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань визначено у м. Києві, з огляду на відсутність специфіки предмету спору, з урахуванням якої процесуальний закон встановлює виключну підсудність чи надає право вибору господарського суду, даний спір відноситься до юрисдикції Господарського суду міста Києва.

З вищезазначеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підсудність даної справи Господарському суду м. Києва.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 року у справі №916/375/19 відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" є необґрунтованою, тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до п. “в” ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями ст. ст. 269, 270, 275, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2019р. у справі №916/375/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано 15.04.2019 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя           Г.П. Разюк

Суддя                                                                        Я.Ф. Савицький