Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р.                               м. Рівне                              Справа № 918/177/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до Відділу освіти Дубенської районної державної адміністрації

про стягнення заборгованості в сумі 46 375 грн. 72 коп.

Секретар судового засідання : Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін :

від позивача : не з'явився

від відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відділу освіти Дубенської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 46 375 грн. 72 коп., з яких 45 519 грн. 32 коп. основний борг, 790 грн. 52 коп. пеня та 65 грн. 88 коп. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем підписана заява-приєднання №42DB330-178-19 від 14.01.2019 року до умов договору розподілу природного газу, за яким в січні-лютому 2019 року Відділу освіти Дубенської районної державної адміністрації надано послуги з розподілу природного газу на суму 45 519 грн. 32 коп. Однак, всупереч взятих на себе зобов’язань, Відділ освіти Дубенської районної державної адміністрації оплату за зобов'язанням не виконав. Тому покликаючись на ст. 625 ЦК України, п. 8.2. Договору позивач нарахував відповідачу пеню та 3% річних.

Ухвалою суду від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі №918/177/19, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання на 09 квітня 2019 року.

29 березня 2019 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що станом на 15 березня 2019 року, Відділом освіти райдержадміністрації повністю було виконані вимоги пункту 6.4. Типового договору розподілу природного газу, сума заборгованості в розмірі 45 519 грн. 32 коп. сплачено в повному обсязі, а тому просить суд закрити провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмету спору.

08 квітня 2019 року позивачем подано заяву про закриття провадження та повернення судового збору, відповідно до якої позивач зазначає, що заборгованість в сумі 45 519 грн. 32 коп. погашена відповідачем, тому осатаній просить суд закрити провадження у справі №918/177/19 в частині стягнення боргу в сумі 45 519 грн. 32 коп. в зв’язку з відсутністю предмету спору та винести ухвалу про часткове повернення Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" судового збору. Крім того, просить суд стягнути з відповідача 790 грн. 52 коп. пені, 65 грн. 88 коп. 3% річних та судовий збір пропорційно до розміру стягненої суми.

Представники сторін до суду не з'явились. Про місце дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

14 січня 2019 року Відділом освіти Дубенської районної державної адміністрації підписана заява-приєднання №42DB330-178-19 до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до 1.3. договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання написаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у встановленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За умовами п. 6.2. договору тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

У п. 6.3. договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з рахуванням раніше перерахованих коштів.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494.

Так, за період січень - лютий 2019 року відповідачу надано послуги з розподілу природного газу на суму 45 519 грн. 32 коп., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу: №РВЯ89000533 на суму 19 356 грн. 92 коп. та №РВЯ89002012 на суму 26 162 грн. 40 коп., що підписані сторонами та не заперечуються відповідачем.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань щодо оплати послуг за відповідачем утворилась заборгованість на суму 45 519 грн. 32 коп.

Керуючись п. 8.2. типового договору, з огляду на прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті послуг, позивач нарахував 790 грн. 52 коп. - пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ по кожному акту наданих послуг окремо, за періоди з 11.02.2019 по 14.03.2019 та з 11.03.2019 по 14.03.2019.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 65 грн. 88 коп. - 3% річних по кожному акту наданих послуг окремо, за періоди з 11.02.2019 по 14.03.2019 та з 11.03.2019 по 14.03.2019.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до п. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 36.11.2015 року за № 1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - повний договір).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач оплатив наявну заборгованість в сумі 45 519 грн. 32 коп., що підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем добровільно сплачено основну заборгованість, провадження в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 45 519 грн. 32 коп. підлягає закриттю.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з простроченням оплати відповідачем позивач керуючись положеннями пункту 8.2. договору, нараховував пеню у розмірі 790 грн. 52 коп.

Судом перевірено наданий обрахунок пені та визнано його арифметично правильним.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг існував за січень-лютий 2019 року, та під час розгляду справи був повністю погашений, вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 790 грн. 52 коп. пені. Також нараховано передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних.

Дотримуючись балансу інтересів сторін, та з огляду на погашення заборгованості та короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 30% від заявленої суми 790 грн. 52 коп., та стягнути його в сумі 553 грн. 36 коп.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 237 грн. 16 коп. слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та визнано його правильним та обґрунтованим. Тому у частині вимог позивача про стягнення з відповідача 65 грн.88 коп. - 3% річних позов слід задоволити.

Зважаючи, що у частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 45 519 грн. 32 коп. провадження у справі №918/177/19 підлягає закриттю, позивач просить повернути з державного бюджету судовий збір у сумі, пропорційній до розміру основного боргу, що існував на момент звернення до суду, на підставі ч.1 п.5 ст.7 ЗУ "Про судовий збір".

Частиною 4 статті 231 ГПК України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв’язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи викладене, судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 1 885 грн. 52 коп. підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 553 грн. 36 коп. пені, 65 грн. 88 коп. 3% річних підлягають до задоволення. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 237 грн. 16 коп. пені позивачу необхідно відмовити.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення 45 519 грн. 32 коп. основного боргу - слід закрити.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз'яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Згідно статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв’язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Позивачем подано клопотання про повернення судового збору у зв'язку з закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості.

Враховуючи подане позивачем клопотання суд вважає за необхідне винести ухвалу про повернення судового збору в сумі 1 885 грн. 52 коп. у зв'язку із закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення 45 519 грн. 32 коп. основної заборгованості.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 237- 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Дубенської районної державної адміністрації (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Тараса Бульби 6А, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського 4, ) – 553 (п'ятсот п'ятдесят три) грн. 36 коп. пені, 65 (шістдесят п’ять) грн. 88 коп. 3% річних та 35 (тридцять п’ять) грн. 48 коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 237 грн. 16 пені.

4. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 45 519 грн. 32 коп. основної заборгованості.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського 4, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 885 грн. 52 коп., сплачений згідно платіжного доручення №70 від 14 березня 2019 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №918/177/19. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11 квітня 2019 року.

Суддя                                          А.М. Горплюк