ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 Справа №914/2093/18

За позовом: Приватного акціонерного товариства акціонерної страхової компанії «Скарбниця», м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Турінг-Україна», м. Львів,
про: стягнення надмірно сплачених коштів.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000288 від 03.12.2015р.),

від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Приватним акціонерним товариством акціонерної страхової компанії «Скарбниця» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Турінг-Україна» про стягнення надмірно сплачених коштів.

Ухвалою суду від 16.11.2018р. залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 26.11.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 17.12.2018р. Ухвалою суду від 19.02.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.03.2019 р. 19.03.2019 р. розпочато розгляд справи по суті. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Позиція позивача.

Представник позивача у судові засідання 29.03.2019 р. зявився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування у розмірі 241 929,20 грн., тоді як станом на дату ДТП 07.08.2018р. 11:00 год. відповідачем не було сплачено страховий платіж, тому станом на страхову подію автобус «NEOPLAN» застрахований не був. Відтак, позивачем сплачено відповідачу кошти без відповідної правової підстави.

Позиція відповідача.

Представник відповідача у судові засідання 17.12.2018р, 24.01.2019р., 19.02.2019р., 19.03.2019р, 26.03.2019р., 29.03.2019 р. не зявився, відзиву на позов не подав. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, в порядку статті 178 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Обставини справи.

01.04.2017р. між ПрАТ «АСК «Скарбниця» та ТзОВ «Європа-Турінг-Україна» укладено договір страхування транспортних засобів №1/14011/АТ/17, застрахований автомобіль автобус «NEOPLAN №516/3SHDHC», д.н.з. НОМЕР_1, рік випуску 2003.

Сторони підписали 01.04.2017р. Додаткову угоду №1 (а.с.12) до договору страхування, в якій погодили графік сплати 12 частинами страхового платежу страхувальником на рахунок страховика.

07.08.2017р. приблизно о 11:00 год. на 686 км автодороги Київ-Чоп в межах населеного пункту с. Нагірне Сколівського району Львівської області легковий автомобіль НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_2 зіткнувся з автобусом «NEOPLAN №516/3SHDHC», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою слідчого Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 27.11.2017р. встановлено вину водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, однак закрито кримінальне провадження у звязку зі смертю ОСОБА_2

19.04.2018р. відповідачем подано позивачу заяву про виплату страхового відшкодування.

24.04.2018р. позивачем складено Страховий акт №30/К/17 та Додаток №1 до нього, у якому даний випадок визнано страховим, встановлено виконання обовязків страхувальника своєчасно та в повному обсязі та прийнято рішення про проведення страхової виплати в розмірі 241 929,20 грн. відшкодування.

Позивачем виплачено відповідачу 241 929,20 грн. страхового відшкодування, що підтверджується:

Платіжним дорученням №294 від 24.04.2018р. на суму 83 200,00 грн.;

Платіжним дорученням №872 від 27.04.2018р. на суму 84 300,00 грн.;

Платіжним дорученням №913 від 04.05.2018р. на суму 74 429,20 грн.

Позивачем подано Аудиторський звіт про перевірку департаменту з врегулювання збитків з питань врегулювання справ на виплату за договорами добровільного страхування транспортних засобів ПрАТ АСК «Скарбниця» за період 01.01.2018р. по 30.06.2018р., у якому зазначено, що фахівцем Служби Внутрішнього Аудиту було виявлено безпідставну виплату страхового відшкодування по справі на виплату №30/К/17 тому, що на момент настання страхового випадку 07.08.2017р. об 11:00 год. договір страхування не діяв, оскільки страхувальником не було сплачено черговий 5-й страховий платіж, який передбачено п.1 Додаткової угоди до цього договору від 01.04.2017р.

Листом №149-34396/18 від 15.08.2018р. ПАТ «Кредобанк» повідомив ПрАТ АСК «Скарбниця» про те, що кошти в сумі 1892,00 грн. від ТзОВ «Європа-Турінг-Україна» надійшли згідно вхідного документу №375 на поточний рахунок ПрАТ АСК «Скарбниця» 07.08.2017р. о 12:08 год.

28.11.2017р. між ТзОВ «Європа-Турінг-Україна» (первісний боржник), ТзОВ «Алголь» (новий боржник) та ПрАТ АСК «Скарбниця» (кредитор) укладено договір про переведення боргу первісного боржника за договорами страхування, в т.ч. договору страхування транспортних засобів №1/14011/АТ/17 від 01.04.2017р.

Станом на дату прийняття рішення сума боргу відповідачем не оплачена.

Оцінка суду.

За змістом частини 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

При цьому, страховим ризиком, за вимогами ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Разом з тим, за змістом ст. 980 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону передбачено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

В силу ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У справі, що розглядається, спір виник щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності наземного транспортного засобу (автобуса).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто ДТП, внаслідок якої відбулося пошкодження майна, із володінням та користуванням яким пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним із страховиком договором.

Суд звертає увагу позивача на те, що між датою ДТП 07.08.2017р. та виплатою страхового відшкодування відповідачу (24.04.2018р, 27.04.2018р., 04.05.2018р.) пройшов тривалий час, протягом якого позивач міг здійснити перевірку всіх обставин страхової справи.

Зокрема, суд звертає увагу позивача його права, визначені укладеними сторонами договором спору, зокрема, на п.12.3.2 договору: страховик має право перевіряти інформацію, надану страхувальником, а також виконання ним умов договору; п.12.3.3: зясовувати причини обставини та наслідки страхового випадку, перевіряти всі надані документи; п.12.3.4: надсилати запити в компетентні органи та отримувати додаткові документи, необхідні для складання страхового акту. При цьому термін складання страхового акту та термін виплати страхового відшкодування подовжується на період надсилання запитів і отримання відповідей та додаткових документів; п.12.3.5: якщо страховий платіж сплачується страхувальником в розстрочку частинами, то з моменту настання страхової події до виплати страхового відшкодування страховик має право вимагати оплати страхувальником неоплачених страхових платежів. У разі невиконання даної вимоги страхувальником виплатити страхове відшкодування пропорційно відношенню частини страхового платежу, що надійшла на поточний рахунок страховика чи його представника на час настання страхового випадку до повного страхового платежу або в односторонньому порядку при виплаті страхового відшкодування зробити залік однорідних вимог на суму неоплаченого страхового платежу.

Основний аргумент позивача стосується того, що відповідач порушив строк внесення страхового платежу і оплатив черговий внесок 07.08.2017р. о 12:00 год., тоді як ДТП сталося орієнтовно об 11:00 год., тому договір страхування не діяв в цей період, що має своїм наслідком відсутність обовязку позивача здійснювати будь-яке страхове відшкодування відповідачу і сплачені кошти підлягають поверненню як зайво сплачені. Позивач не скористався свої жодним правом, передбаченим договором, щодо дослідження обставин справи, виконання обовязків страхувальником щодо належної сплати чергових внесків, не перевіряв банківський рахунок на факт вчасності надходження коштів, як і не зменшив суму страхового відшкодування пропорційно розміру невнесеного платежу. У матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем будь-яких дій, спрямованих на дослідження обставин справи до виплати страхового відшкодування.

Навпаки, скоєне ДТП визнано страховим випадком у складено страховою компанією Страховому акті №30/К/17 від 24.04.2018р.. який, до того ж, підписаний ОСОБА_5 (теж підписував і позовну заяву, подану до суду), ОСОБА_6, ОСОБА_7

Щодо посилань позивача на Аудиторський звіт про перевірку департаменту з врегулювання збитків з питань врегулювання справ на виплату за договорами добровільного страхування транспортних засобів ПрАТ АСК «Скарбниця» за період 01.01.2018р. по 30.06.2018р., у якому встановлено безпідставну виплату страхового відшкодування по справі на виплату №30/К/17 тому, що на момент настання страхового випадку 07.08.2017р. об 11:00 год. договір страхування не діяв, оскільки страхувальником не було сплачено черговий 5-й страховий платіж, який передбачено п.1 Додаткової угоди до цього договору від 01.04.2017р., то такий звіт носить рекомендаційний характер, а тому не несе жодного імперативного характеру для сторін договору. Водночас, виявлені внутрішньою аудиторською службою порушення та зазначення їх у звіті можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб страхової компанії у встановленому чинним законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Спірну суму позивач перерахував відповідачу на підставі укладеного договору страхування, складеного ж позивачем страхового акта, в якому даний випадок (ДТП) визнано страховим, встановлено виконання обовязків страхувальника своєчасно та в повному обсязі та прийнято рішення про проведення страхової виплати в розмірі 241 929,20 грн. відшкодування. Враховуючи наведене, позивачем не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача спірної суми, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати.

Судові витрати в силу вимог ст. 129 ГПК України залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-220, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2019р.

Суддя Козак І.Б.