ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/33/19

Суддя Черногуз А.Ф., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення страхового відшкодування,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 83 від 22.12.2018 Моторного (транспортне) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

29.01.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем, на виконання ухвали від 14.01.2019, подано заяву №83 від 24.01.2019 про усунення недоліків. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.02.2019 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 27.02.2019; відповідачу заперечень до 05.03.2019.

21.02.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача на позов. Вказаний відзив не підписано представником відповідача, про що уповноваженими працівниками Господарського суду Київської області складено акт № 07-13/41/2019 від 21.02.2019. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України заявою по суті справи, зокрема, є відзив на позовну заяву (відзив). Згідно з ч. 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Отже, оскілки відзив відповідача не підписано уповноваженим представником відповідача, останній не береться судом до уваги.

06.03.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла відповідь позивача на відзив.

25.03.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем подано докази надсилання позовної заяви з додатками третій особі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у зв`язку із здійсненням страхової виплати за страховим випадком отримав право, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки в даному випадку до відповідача як роботодавця особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом. Вказаний факт підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (вх. № 5437/19 від 13.02.2019, вх. № 6247/19 від 20.02.2019).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 5320, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 внаслідок чого автомобілю Honda Accord завдано механічних пошкоджень.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №760/4861/16-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, проаналізувавши обставини, за яких було заподіяно шкоду автомобілю Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 , та наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що саме дії водія ОСОБА_1 , що керував автомобілем КАМАЗ 5320, державний номер НОМЕР_4 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а відтак і в спричиненні матеріальної шкоди власнику автомобіля, Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема, Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 760/4861/16-п.

Вбачається, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована. Вказаний факт не спростовано відповідачем та третьою особою.

Відповідно до п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Власник автомобіля Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням від 14.03.2016 про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

МТСБУ звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту № 16/03-А82 від 29.03.2016 вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, легкового автомобіля Honda Accord, державний номер НОМЕР_5 , складає 16448,14 грн з ПДВ.

ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою від 18.04.2016 про здійснення відшкодування оціненої шкоди, в якій просив здійснити відшкодування шляхом перерахування коштів на належний йому розрахунковий рахунок.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.03.2016 настав страховий випадок, а у МТСБУ виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування особі, якій завдано збитки.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована у встановленому законом порядку, МТСБУ відповідно до платіжного доручення № 4998рв від 22.06.2016 виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 16448,15 грн.

Підставою позову, як зазначає позивач, є те, що виплативши страхове відшкодування, останній набув право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяні збитки.

Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

При цьому, позивач вважає, що відповідальною особою за заподіяні збитки є Військова частина НОМЕР_1 , оскільки винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особа - ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 № 6).

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був працівником Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 10.03.2016 № 348948, протоколом про порушення водієм Правил дорожнього руху і затримання транспортного засобу від 10.03.2016 № 000055, листом Військової частини НОМЕР_6 від 09.03.2016 № 175/20/1/5/63.

Отже, Військова частина НОМЕР_1 є особою, що відповідальна за шкоду заподіяну ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 10.03.2016, а до МТСБУ, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивачем заявлено до стягнення 16448,15 грн, тобто суму, що фактично сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення № 4998рв від 22.06.2016.

Водночас, п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Оскільки, позивачем виплачено страхове відшкодування безпосередньо на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 , то останнє мало бути зменшене на суму податку на додану вартість, а виплата відшкодування з урахуванням податку на додану вартість є безпідставною.

Оскільки виплачена та заявлена до стягнення сума відшкодування розрахована з урахуванням податку на додану вартість, тоді як в силу положень п. п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у випадку якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, то вимога про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню частково, за вирахуванням податку на додану вартість 13158,51 грн (16448,14 грн (оцінена шкода) 20% = 13158,51 грн).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі, позаяк сплачена сума судового збору є мінімальною для такої категорії спорів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) 13158,51 грн страхового відшкодування, а також 1762,00 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз