ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Черкаси справа № 925/74/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П.,

за участю представників сторін:

від позивача - Родоман Т.О. - адвокат,

від відповідача - Ганнисик О.Ю. - за посадою,

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області в м. Черкаси

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Канівського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 3218846,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Канівського комунального підприємства теплових мереж, в якому просить суд стягнути з Канівського комунального підприємства теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за договором постачання природного газу №2399/1617-ТЕ-36 від 12.09.2016 в розмірі 3218846,58 грн, з яких 2098459,47 грн основний борг, 435050,91 грн пеня, 158701,95 грн 3% річних, 526334,25 грн інфляційні.

Свої позовні вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу постачання природного газу №2399/1617-ТЕ-36 від 12.09.2016 в частині здійснення своєчасного розрахунку за переданий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних, річних заперечив повністю, мотивуючи це тим, що ним суму основної заборгованості в розмірі 2098759,47 грн сплачено в повному обсязі в порядку і строки, визначені постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, у разі задоволення позовних вимог, відповідач просив суд зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення.

В судовому засіданні 28.03.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав та мотивів.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю, мотивуючи це відсутністю заборгованості перед позивачем.

У засіданні суду оголошувалась перерва.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 09.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши доводи і пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини справи.

12.09.2016 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник, позивач по справі), в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського Вячеслава Георгійовича, який діє на підставі довіреності від 13.06.2016 №14-96 та Канівським комунальним підприємством теплових мереж (далі - Споживач, відповідач по справі), в особі директора Гузя Олександра Івановича, що діє на підставі Статуту, було укладено договір постачання природного газу № 2399/1617-ТЕ-36 (далі - Договір), відповідно до якого Постачальник зобов'язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору (п.п. 1.1 Договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками, копія Договору міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 28-36).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору).

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 6550 тис. куб. м (шість мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч куб. м), у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів):

- жовтень 2016 - 390;

- листопад 2016 - 970;

- грудень 2016 - 1280;

- січень 2017 - 1490;

- лютий 2017 - 1320;

- березень 2017 - 1100.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Відповідно до п.п. 5.4 Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25- го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

На виконання умов Договору сторін, згідно актів приймання-передачі природного газу, позивач передав у жовтні-грудні 2016 року та січні-березні 2017 року, а відповідач прийняв природний газ на суму 32578474,49 грн. Копії вказаних актів приймання-передачі природного газу містяться в матеріалах справи (том 1, а.с. 41-47).

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором належним чином, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об'ємах, визначених Договором та актами приймання-передачі. Відповідач у встановлений Договором строк не розрахувався за поставлений йому у вказаний період газ, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, у якому він просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних, які були нараховані йому за прострочення сплати вартості отриманого товару.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором сторін стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами Договір, укладений сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за Договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об'ємах, визначених Договором, що підтверджується актами приймання-передачі та не заперечується відповідачем.

Заперечень щодо отримання газу у вказаній кількості та по вказаній ціні відповідач суду не надав, ці обставини визнав.

З доводів представника позивача вбачається, що повну оплату за переданий газ відповідач не здійснив у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору, відповідно до якого оплата за газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, після відкриття провадження у справі відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю в сумі 2098759,47 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №70 від 28.01.2019, яка міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 269).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки основна заборгованість була сплачена відповідачем до початку розгляду справи по суті, то предмет спору в цій частині позовних вимог відсутній, а отже провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 2098759,47 грн підлягає до закриття.

Окрім стягнення основної заборгованості за Договором за поставлений природний газ, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 435050,91 грн - пені, 3% річних у розмірі 158701,95 грн, інфляційні втрати в сумі 526334,25 грн.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 60%, яке мотивовано тим, що: розмір пені значно перевищує збитки, яких позивач зазнав у зв'язку з недотриманням відповідачем строків проведення розрахунків за договором; однією з причин несвоєчасності розрахунків відповідача перед позивачем був несвоєчасний розрахунок споживачів, які є кінцевими споживачами природного газу, перед відповідачем. Крім того, відповідачем надано звіт про фінансові результати за 2019 рік, з якого вбачається наявність у відповідача збитків у 2018 році в розмірі 2075 тис. грн.

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Позивач просить стягнути з відповідача за прострочення розрахунків з оплати поставленого газу пеню в загальній сумі 435050,91 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд у випадку задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій (пені), зазначених в позовній заяві, мотивуючи тим, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв'язку з порушенням умов Договору, а також, що стягнення неустойки в повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені є правом суду.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені в сукупності з матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вказане клопотання підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Суд звертає увагу відповідача на той факт, що сторони є рівноправними суб'єктами господарювання, а при вирішенні спору судом повинен бути застосовано в т.ч. принцип пропорційності (ст. 15 ГПК), тобто, забезпечення належного балансу інтересів сторін у справі.

Оскільки заборгованість за Договором була повністю погашена відповідачем і виникла через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами; за умовами Договору газ, що продається за ним, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, даний факт не заперечується сторонами, то з урахуванням викладеного суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача пеню в сумі 217525,45 грн.

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, користуючись своїм правом, на підставі прострочення відповідачем проведення розрахунку за газ, просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 158701,95 грн, інфляційні втрати в сумі 526334,25 грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача на користь позивача сум пені, інфляційних та 3% річних, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту та правової природи спірних правовідносин, до них слід застосовувати положення постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (втратила чинність з 08.11.2017), №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», №217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки",

Постановою КМУ №20 від 11.05.2005 було затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, яким визначено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло, водопостачання і водовідведення, тощо за рахунок надходження до загального державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.

З 01.01.2018 вартість пільг компенсувалась відповідно до вимог Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ №256 від 04.03.2002.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до актів приймання-передачі природного газу протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року, на підставі Договору відповідачем було спожито природного газу на суму 32578474,49 грн.

Відповідачем вказані кошти були сплачені шляхом розподілу коштів на виконання Постанови КМУ №217 від 18.06.2014, а також за рахунок власних коштів без порушення строків, визначених п.п. 6.1 Договору.

Остаточний розрахунок в розмірі 22328838,47 грн здійснено відповідачем коштами компенсації пільг та субсидій відповідно до постанов КМУ №20 від 11.05.2005 та №256 від 04.03.2002.

Таким чином, відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

Відповідачем було додержано вимоги зазначеної постанови щодо порядку проведення розрахунків.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, оскільки положення наведених нормативних актів є обов'язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту, то строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведених постанов. Відсутність порушення зобов'язання з оплати поставленого природного газу з боку відповідача виключає можливість стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних.

Окрім того, сторонами були підписані спільні протокольні рішення, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (№3145 від 15.12.2016, №162 від 17.01.2017, №955 від 15.02.2017, №1591 від 15.03.2017, №3020 від 11.07.2017). Копії вказаних спільних протокольних рішень містяться в матеріалах справи (том 1, а.с. 52-66).

Отже, судом встановлено, що розрахунок за поставлений на підставі Договору сторін природний газ відбувся в порядку і строки, визначені відповідно до наведених нормативних актів та протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову і примусового стягнення з відповідача 217525,45 грн пені, нарахованої на підставі договору постачання природного газу № 2399/1617-ТЕ-36 від 12.09.2016, укладеного Сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду позивачем сплачено 48282,70 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №7000262 від 11.01.2019, яке міститься в матеріалах справи.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3262,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 185, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення з Канівського комунального підприємства теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2098459,47 грн основного боргу закрити.

Стягнути з Канівського комунального підприємства теплових мереж ( , вул. Енергетиків, 30, м. Канів, Черкаська область, 19000) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, вул. Б. Хмельницького, 6 м. Київ, 01001) 217525,45 грн пені та 3262,88 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 15.04.2019.

Суддя О.В. Чевгуз