ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1188/18

За скаргою № 12 від 15.02.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників:

стягувача: не з'явився

скаржника (боржника): Переяславська М.В.

третьої особи: не з'явився

виконавчої служби: не з'явився

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.09.2018 року у справі № 911/1188/18 (яка перебувала в провадженні судді Чонгової С.І.) позов Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах задоволено. В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі 2 674 478 038,00 (два мільярди шістсот сімдесят чотири мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч тридцять вісім гривень 00 копійок) гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 104 від 17.04.2009 року, укладеним між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 816, а саме на наступне нерухоме майно: нежилі приміщення у літері «Б», що складаються з приміщень № 1, 2, 3, загальною площею 36,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, вул. Фрунзе, будинок 28, приміщення 1, 2, 3, що належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на підставі Договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстраційним номером № 1339 на користь Національного банку України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на користь Національного банку України 6639,82 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

10.10.2018 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2018 року видано відповідні накази.

До Господарського суду Київської області 18.02.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» надійшла заява № 13 від 15.02.2019 року про поновлення процесуального строку та скарга № 12 від 15.02.2019 року на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 57844717 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року у справі № 911/1188/18.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019 року суддю А.Ю. Кошика визначено для розгляду скарги у справі № 911/1188/18.

Як визначено в ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 340 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, суд зауважує, що право на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця є строковим.

У відповідності до п. а ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, за яким передбачено, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Положення аналогічного змісту міститься також в ч. 5 ст. 74 Законом України «Про виконавче провадження» унормовано, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з викладених у скарзі обставин, скаржник (боржник) подав скаргу 18.02.2019 року на постанову від 04.12.2018 року, тобто з пропуском десятиденного строку на оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вказано, що:

1) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

4) одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Як вбачається із поданої Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» скарги № 12 від 15.02.2019 року на дії державного виконавця, останній вказує, що постанова про арешт коштів боржника від 04.12.2018 року, про скасування якої заявлено вимогу до суду, була отримана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» нарочним 14.01.2019 року.

Боржник оскаржував наведену постанову до Господарського суду Київської області у скарзі № 6 від 25.01.2019 року. Однак, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2019 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/1188/18 повернуто скаржнику без розгляду.

Боржником 18.02.2019 року повторно подано до Господарського суду Київської області скаргу № 12 від 15.02.2019 року на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 57844717 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року у справі № 911/1188/18.

Одночасно з поданням скарги скаржником подано заяву № 13 від 15.02.2019 року про поновлення строку для подання скарги, в обґрунтування поважності причин пропуску якого, посилається на відсутність особи, яка уповноважена підписувати судові документи, а саме директора ОСОБА_3 на робочому місці, у зв'язку з щорічною відпусткою. У зв'язку з чим, скаржник був позбавлений можливості своєчасно оскаржити до суду дії державного виконавця з приводу винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2018 року.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про поважність викладених в заяві № 13 від 15.02.2019 року причин пропуску строку, та наявність підстав для відновлення скаржнику строку на подання скарги.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.02.2019 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» строк для подання скарги на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» № 12 від 15.02.2019 року на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято до розгляду. Розгляд скарги призначено на 19.03.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 18.03.2019 року представником Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано відзив на скаргу № 57844717/20.1/4 від 18.03.2019 року.

У судовому засіданні 19.03.2019 року скаржник (боржник) підтримав вимоги скарги. Державний виконавець проти заявлених вимог скаржника заперечував.

Стягувач та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 19.03.2019 року не з'явилися.

В судовому засіданні 19.03.2019 року оголошувалась перерва на 21.03.2019 року. В судовому засіданні 21.03.2019 року представник скаржника (боржника) вимоги скарги підтримав, представник виконавчої служби та стягувача в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши в судовому засіданні 21.03.2019 року скаргу № 12 від 15.02.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши надані ними докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у скарзі обставин та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2018 року у справі №911/1188/18 видано наказ від 10.10.2018 року у справі №911/1188/18 від 10.10.2018 року згідно з яким в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком в сумі 2 674 478 038,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 104 від 17.04.2009, укладеним між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 816, а саме на наступне нерухоме майно: - нежилі приміщення у літері Б, що складаються з приміщень №1, 2, 3, загальною площею 36,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, вул. Фрунзе, будинок 28, приміщення 1, 2, 3, що належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон» на підставі Договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року.

На підставі наказу Господарського суду Київської області № 911/1188/18 від 10.10.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем 04.12.2018 року було відкрито виконавче провадження №57844717, про що були зроблені відповідні постанови (постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентіфікатором доступу).

Також скаржник зазначає, що 14.01.2019 року на адресу ТОВ «ФК«ФІНІЛОН» крім постанов про відкриття виконавчого провадження надійшла постанова від 04.12.2018 року про арешт майна божника, винесена при примусовому виконанні наказу №911/1188/18 від 10.10.2018 року, в якій державний виконавець постановив накласти арешт на майно (нежилі приміщеня у літері Б, що складаються з приміщень №1,2,3, загальною площею 36,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АР Крим, м.Євпаторія, вул.Фрунзе, буд.28), що належить ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 2 941 925 841,80 грн.

Скаржник (боржник, ТОВ «ФК «ФІНІЛОН») заперечує правомірність винесення вищезазначеної постанови про арешт майна боржника та вважає дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича протиправними.

В обґрунтування скарги зазначає, що державним виконавцем неправомірно визначено загальну суму заборгованості по виконавчому провадженню в розмірі 2 941 925 841,80 грн. та накладено арешт на майно саме на таку суму.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.09.2018 року у справі №911/1188/18 було звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №104 від 17.04.2009 року, а саме на нежилі приміщення у літері Б, що складаються з приміщень №1,2,3, загальною площею 36,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Автономна Республика Крим, м.Євпаторія, вул.Фрунзе, буд.28.

Стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №104 від 17.04.2009 року було звернено в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009 року перед Національним банком України в сумі 2 674 478 038,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2018 року у справі №911/1188/18 було вирішено встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого впровадження за початковою ціною 442 654,20 грн.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві власності, нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

Відповідно до от.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду.

Відповідно до п.2. ст.27 Закону України «Про виконавче впровадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Однак, державним виконавцем сума виконавчого збору була визначена виходячи з суми заборгованості Комерційного банку «Приватбанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009 року, тобто з 2 674 478 038,00грн., в той час, як відповідальність боржника (скаржника), як майнового поручителя, обмежується сумою вартості предмета іпотеки.

Тобто сума виконавчого збору стосовно майнового поручителя мала визначатись з суми вартості предмета іпотеки, а не з суми заборгованості іншої особи - боржника за кредитним зобов'язанням.

Оскільки, вартість майна боржника, що підлягає передачі стягувачу була визначена в додатковому рішенні Господарського суду Київської області від 22.11.2018 року у справі №911/1188/18, а саме судом встановлено початкову ціну продажу нерухомого майна на прилюдних торгах у сумі 442 654,20 грн., відповідальність ТОВ «ФК «Фінілон» за судовим рішенням та виконавчим документом у справі №911/1188/18 обмежується відповідною вартістю предмета іпотеки 442 654,20 грн., з якої і мав обраховуватись виконавчий збір.

У зв'язку з чим, скаржник просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 04.12.2018 року про арешт майна боржника, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем у виконавчому провадженні №57844717.

Відділом примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано відзив, в якому виконавча служба заперечувала вимоги скарги, оскільки вважає, що сума стягнення за наказом № 911/1188/18 виданим 10.10.2018 року Господарським судом Київської області складає 2 674 478 038,00 грн., з якої і обраховано 10% виконавчого збору у відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

За наслідками розгляду скарги судом встановлено, що предметом розгляду справи № 911/1188/18, про що також приймалось рішення суду, було питання відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», як майнового поручителя за кредитними зобов'язаннями Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» перед Національним банком України.

Як випливає зі змісту рішенням Господарського суду Київської області від 06.09.2018 року у справі № 911/1188/18 та зазначено в його резолютивній частині та наказі, задоволено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», тобто майнового поручителя в рахунок саме часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі 2 674 478 038,00 грн.

З огляду на межі предмету спору та зміст судового рішення у справі № 911/1188/18, сума 2 674 478 038,00 грн. чітко визначена як заборгованість Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України.

За спірними правовідносинами у справі № 911/1188/18 відповідач (боржник, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон») виступало виключно в якості іпотекодавця, тобто майнового поручителя, відповідальність якого обмежується вартістю предмета іпотеки.

У зв'язку з чим, відсутні підстави покладати на майнового поручителя відповідальність за всю суму заборгованості основного боржника. Крім того, в рішенні суду зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки саме в рахунок часткового погашення заборгованості іншої особи.

Як вбачається зі змісту додаткового рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2018 року у справі №911/1188/18, судом встановлено початкову ціну продажу нерухомого майна на прилюдних торгах у сумі 442 654,20 грн.

Також, про обмеження у справі №911/1188/18 розміру вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», як майнового поручителя, свідчить і розмір сплаченого при поданні позову та присудженого до відшкодування судового збору в сумі 6639,82 грн., що становить 1,5% саме від суми заявленої початкової вартості предмета іпотеки 442 654,20 грн.

Відповідно, предметом розгляду у справі №911/1188/18 були вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» в розмірі 442 654,20 грн. і саме в межах відповідної суми у боржника виникає зобов'язання за виконавчим документом.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно частини сьомої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на норму ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотека є різновидом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, як засобу забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до ч. 4 ст. 591 Цивільного кодексу України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Таким чином, з огляду на наведені норми законодавства, застосування іпотеки регулюється правилами про заставу і майнова порука третьої особи обмежується вартістю переданого в іпотеку майна. Визначена законодавством специфіка відповідного забезпечувального обтяження та його реалізації з метою задоволення вимог кредитора за рахунок майна іпотекодавця, не породжує повної солідарної відповідальності майнового поручителя за зобов'язаннями боржника, а передбачає відповідальність в межах вартості предмета іпотеки та в межах визначеної процедури реалізації.

У зв'язку з чим, постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.12.2018 року неправомірно накладено арешт на майно боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», як іпотекодавця) у виконавчому провадженні №57844717 виходячи з суми заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 2 674 478 038,00 грн. і з цієї суми обраховано 10% виконавчого збору, оскільки зобов'язання ТОВ «ФК «Фінілон» за судовим рішенням та виконавчим документом у справі №911/1188/18 обмежується відповідною вартістю предмета іпотеки 442 654,20 грн., з якої і мав обраховуватись виконавчий збір.

Відповідно до частини першої статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною першою статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виходячи з наведених обставин та положень чинного законодавства, судій дійшов висновку про неправомірність постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.12.2018 року, якою накладено арешт на майно боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», як іпотекодавця) у виконавчому провадженні №57844717 у межах суми звернення стягнення 2 674 478 038,00 грн. та визначеної з такої суми 267 447 803,80 грн. виконавчого збору, всього на суму 2 941 925 841,80 грн., в той час, як зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» за виконавчим документом у справі №911/1188/18 обмежуться обмежується відповідною вартістю предмета іпотеки 442 654,20 грн., з якої і мав обраховуватись виконавчий збір.

За таких обставин суд вважає обгрунтованою скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» в частині неправомірності визначення державним виконавцем у постанові про арешт майна боржника №57844717 від 04.12.2018 року суми, в межах якої підлягає накладнню арешт на майно боржника в загальному розмірі 2 941 925 841,80 грн.

У зв'язку з чим, постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича про арешт майна боржника №57844717 від 04.12.2018 року підлягає визнанню неправомірною в частині суми, в межах якої підлягає накладнню арешт на майно боржника в загальному розмірі 2 941 925 841,80 грн., в частині наявності підстав для накладення арешту на майно боржника в діях вдержавного виконавця відсутні порушення.

Наведене має наслідком приведення постанови про накладення арешту на майно боржника увідповідність до фактичних обставин з врахуванням встановлених судом обставин шляхом визнання недійсною відповідної постанови від 04.12.2018 року №57844717 та винесення правильної постанови про арешт майна боржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 123-124, 234, 339, 342-345 Господарського процесуального кодексу України суд -

ухвалив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» № 12 від 15.02.2019 року на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгенійовича у виконавчому провадженні № 57844717 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року у справі № 911/1188/18 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгенійовича від 04.12.2018 року №57844717 в частині визначення суми, в межах якої підлягає накладнню арешт на майно боржника в загальному розмірі 2 941 925 841,80 грн.

3. Копію ухвали надіслати: стягувачу, боржнику та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання її повного тексту у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено 11.04.2019 року.

Суддя А.Ю. Кошик