СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Справа № 905/1628/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область (вх. № 90 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 (суддя Курило Г.Є.; повний текст рішення складено та підписано 07.12.2018)

за позовом Приватного підприємства «ЮГ-СЕРВІС» , м. Мар'їнка

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область

про стягнення основного боргу у розмірі 169026,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 97694,99 грн., 3% річних у розмірі 17212,87 грн.

ВСТАНОВИЛА:

30.08.2018 позивач, Приватне підприємство «ЮГ-СЕРВІС», м. Мар'їнка звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» , с.Вовчанка про стягнення основного боргу у розмірі 169026,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 97694,99 грн., 3% річних у розмірі 17212,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення відповідачем умов Договору підряду №150-07/14 від 21.07.2014 в частині оплати за роботи.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 позовні вимоги Приватного підприємства «ЮГ-СЕРВІС» , м. Мар'їнка до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» , с. Вовчанка про стягнення основного боргу у розмірі 169026,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 97694,99 грн., 3% річних у розмірі 17212,87 грн. задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка на користь Приватного підприємства «ЮГ-СЕРВІС», м. Мар'їнка заборгованість в розмірі 169026,00 грн., 3% річних у розмірі 15198,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 63008,46 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 3708,49 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: позивач виконав підрядні роботи за Договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 на суму 2497378,80 грн., та відповідно, набув права на оплату виконаних робіт. Відповідач здійснив частково оплату, у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 169026,00 грн. Визнання зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 між іншим, підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2014 по 01.09.2015 за вказаним Договором на суму 169026,00 грн. станом на 01.09.2015. Вказаний акт підписано керівником департаменту з економіки та фінансів та головним фахівцем з обліку та звітності департаменту по економіці та фінансам Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», підписі зазначених осіб скріплено печаткою підприємства. Відхиляючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що 01.09.2015, тобто в межах позовної давності, сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким сторони підтвердили наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 заборгованості в розмірі 169026,00 грн. Отже, перебіг строку позовної давності відраховується з 01.09.2015, а позивач звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою у даній справі 30.08.2018, тому останнім не було пропущено строк позовної давності про стягнення заборгованості за договором.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», з вказаним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, відповідач посилається на те, що, на його думку, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач посилається те, що судом першої інстанції не надана правова оцінка акту звіряння, який на думку відповідача не має сили доказу в підтвердження переривання позовної давності, оскільки в цьому акті відсутні дата та місце його складання. Таким чином відповідач наполягає, що позовна давність позивачем пропущена, клопотання про поновлення строку відсутнє.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2019 для розгляду справи № 905/1628/18 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область (вх. № 90 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 залишено без руху. Скаржнику встановлено строк - впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 6388,52 грн.

Дана ухвала отримана відповідачем 15.01.2019. Таким чином строк на усунення недоліків спливає 25.01.2019.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції відповідач 24.01.2019 направив поштою заяву про усунення недоліків (вх. № 891), яка надійшла до суду 28.01.2019. До цієї заяви скаржником додано платіжне доручення № 971111 від 17.01.2019 про сплату судового збору в розмірі 6388,52 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі.

Здійснюючи перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, колегією суддів Східного апеляційного господарського суду встановлено, що сплачений згідно платіжного доручення № 971111 від 17.01.2019 судовий збір в розмірі 6388,52 грн., зараховано на казначейський рахунок, про що свідчить долучена до справи відповідна Виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 905/1628/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018. Позивачу надано строк до 15.02.2019 для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

15.02.2019 на адресу суду від Приватного підприємства «ЮГ-СЕРВІС» , м. Мар'їнка надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1678), в якому позивач проти доводів скаржника заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. В спростування доводів скаржника позивач послався на те, що акт звіряння розрахунків є дією, яка свідчить про визнання відповідачем свого боргу станом на 01.09.2015 та перериває перебіг строку позовної давності до позовних вимог у даній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 справу № 905/1628/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 призначено до апеляційного розгляду на 05 березня 2019 року о 12:30 год. Участь сторін у судовому засіданні визнано необов'язковою. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у зв'язку з відпусткою судді Медуниці О.Є., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/1628/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 для розгляду справи № 905/1628/18 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Пушай В.І.

Відповідно до пункту 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.

Представник позивача в судове засідання 05.03.2019 не зявився.

Присутній у судовому засіданні 05.03.2019 уповноважений представник відповідача наполягав на неможливості розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні 05.03.2019 без участі представника позивача.

У судовому засіданні 05.03.2019 оголошено перерву до 09.04.2019 об 11:00 год.

Уповноважені представники сторін у судове засідання 09.04.2019 не прибули.

Про дату, час та місце судового засідання позивач та відповідач повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1 аркуші справи 165-168).

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 09.04.2019 судом обовязковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників сторін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, 21.07.2014 між відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (замовник) та позивачем, Приватним підприємством «ЮГ-СЕРВІС» (підрядник) був укладений договір підряду №150-07/14, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого, підрядник зобовязується на свій ризик, власними силами та засобами, використовуючи власні матеріали та обладнання, згідно умов даного договору, виконати підрядні роботи з капітального ремонту будівлі сортування та акумулювання бункерів інв. №ЦК-5, ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» розташованого за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, 1а, відповідно до технічного завдання ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» (додаток №4), який є невідємною частиною даного договору. Замовник зобовязується прийняти та своєчасно оплатити виконані підрядником роботи.

За змістом частин першої та другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Вартість виконуючих підрядних робіт по даному договору визначається в договірній ціні (додаток №1), що являється невідємною частиною даного договору, складеної на основі Локального кошторису (додаток №2), що являється невідємною частиною даного договору, що містить перелік та обєми робіт, найменування та кількість матеріалів та складає 3018739,00грн., крім того ПДВ 20% складає 603747,80грн., всього з ПДВ складає 3622486,80грн. (п.2.1. договору).

Згідно з пунктом 4.1. Договору, замовник оплачує підряднику вартість підрядних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника в наступному порядку: розрахунок за виконані підрядні роботи здійснюється щомісячно на основі підписаних Актів приймання виконаних підрядних робіт, Довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Замовник перераховує на поточний рахунок підрядника відповідні суми вартості виконаних та прийнятих підрядних робіт протягом 5 (пяти), з 90 (девяностого) календарного дня після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт, Довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Після отримання повідомлення підрядника про готовність до передачі виконаних підрядних робіт замовник зобовязаний приступити до приймання. Здача-приймання виконаних підрядних робіт проводиться сторонами з оформленням відповідних актів приймання виконаних підрядних робіт, Довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Приймання завершених підрядником робіт здійснюється сторонами шляхом підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт, Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за останній за останній місяць виконання робіт згідно календарного графіку виконання робіт (пункти 7.1, 7.2 Договору).

Відповідно до пункту 12.1 Договору, даний договір набирає чинності в день його підписання обома сторонами та діє до 31.10.2015, але до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Згідно частини першої статті 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, на виконання умов договору протягом серпня-грудня 2014 року позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи за договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014, згідно актів виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в): за серпень 2014р. №1 від 29.08.2014 на суму 464928,00грн.; за вересень 2014р. №2 від 30.09.2014 на суму 1863424,80грн., за грудень 2014р. №3 від 30.12.2014 на суму 41128,80грн., за грудень 2014р. №4 від 30.12.2014 на суму 127897,20 грн.

Загальна сума виконаних позивачем робіт за вищевказаними актами склала 2497378,80 грн.

Акти приймання виконаних робіт підписані сторонами без заперечень, з боку відповідача акти підписані директором ОСОБА_1. Підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач наполягає, що відповідач здійснив частково оплату, у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 169026,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано акт звіряння взаєморозрахунків за період з 01.07.2014 по 01.09.2015, зокрема за договором №150-07/14 від 21.07.2014, станом на 01.09.2015.

Позивач звертався до відповідача з претензіями про сплату заборгованості за договором підряду, проте дані претензії залишились без відповіді.

У звязку з несплатою відповідачем заборгованості за договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості в розмірі 169026,00 грн., 3% річних в розмірі 17212,87 грн. та інфляційних втрат у розмірі 97694,99 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості виконання сторонами умов договору.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено укладення між сторонами у даній справі Договору підряду №150-07/14 від 21.07.2014 з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, отже, будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Строки виконання робіт або її окремих етапів встановлюються в договорі підряду відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною, згідно частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 4.1. Договору, розрахунок за виконані підрядні роботи здійснюється щомісячно на основі підписаних Актів приймання виконаних підрядних робіт, Довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Замовник перераховує на поточний рахунок підрядника відповідні суми вартості виконаних та прийнятих підрядних робіт протягом 5 (пяти), з 90 (девяностого) календарного дня після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт, Довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено виконання позивачем підрядних робіт за Договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 на суму 2497378,80 грн., про що свідчать двосторонні акти виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в): за серпень 2014р. №1 від 29.08.2014 на суму 464928,00 грн.; за вересень 2014р. №2 від 30.09.2014 на суму 1863424,80грн., за грудень 2014р. №3 від 30.12.2014 на суму 41128,80грн., за грудень 2014р. №4 від 30.12.2014 на суму 127897,20 грн., а відтак і набуття позивачем права на оплату виконаних робіт.

Крім того, судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини, а саме:

-здійснення відповідачем часткової оплати вартості робіт та визнання відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 в сумі 169026,00 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків станом на 01.09.2015 за період з 01.07.2014 по 01.09.2015;

-підписання акту звірки з боку відповідача ОСОБА_2, яка згідно наказу відповідача від 29.03.2013 №94/к призначена на посаду керівника департаменту з економіки та фінансів та мала наступні функції: організація взаємодій з виконавцями послуг по веденню обліку та складання звітності, підпису первинних та платіжних документів, фінансової, статистичної та податкової звітності, довідок та других документів, маючих обовязковий реквізит «головний бухгалтер» або «другий підпис» та головним фахівцем з обліку та звітності департаменту по економіці та фінансам відповідача - ОСОБА_3, яка згідно наказу від 20.09.2013 №307/к виконувала подібні функції;

-особи, що підписали акт звірки з боку відповідача, за посадою є уповноваженими на це особами, оскільки відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ведуть бухгалтерський облік на підприємстві та організовують контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач просив суд застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог, зазначивши про це письмово у відзиві на позовну заяву вх.№ 19862/18 від 27.09.2018. Натомість позивач вважає, що перебіг позовної давності переривався шляхом підписання відповідачем акту звірки в межах строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно частини першої статті 256 Цивільного кодексу України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у відповідності до частини першої статті 257 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша і третя статті 264).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя і четверта статті 267).

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2015, тобто в межах позовної давності, сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким сторони підтвердили наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором підряду №150-07/14 від 21.07.2014 заборгованості в розмірі 169026,00 грн.

Таким чином, за висновками суду першої інстанції відповідач, підписавши акт звірки взаєморозрахунків в межах позовної давності, фактично визнав наявність у нього перед позивачем боргу, у зв'язку з чим перебіг позовної давності за заборгованістю відповідача перед позивачем почався заново, а, отже, звернення позивача 30.08.2018 до суду з позовом про стягнення суми основного боргу за договором відбулось у межах позовної даності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 19 квітня 2018 року по справі № 905/1198/17.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 169026,00 грн., а отже і про їх задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані та порушені норм матеріального права, зокрема, статті 256, 257, 264 Цивільного кодексу України.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, що суперечить чинному законодавству, та не погоджується з висновками суду щодо прийняття у якості доказу переривання перебігу позовної давності акту звіряння взаємних розрахунків. Відповідач наголошує, що судом першої інстанції не надана правова оцінка акту звіряння, який не має сили доказу в підтвердження переривання позовної давності, оскільки в цьому акті відсутні дата та місце його складання. Таким чином відповідач наполягає, що позовна давність позивачем пропущена, клопотання про поновлення строку відсутнє.

Однак з вказаними доводами скаржника не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки акт звірки взаєморозрахунків хоча і не є первинним документом, який засвідчує факт господарської операції, однак у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України є дією, яка свідчить про визнання відповідачем боргу, а відтак, має місце переривання строку позовної давності, оскільки матеріали справи містять усі необхідні первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості, зафіксований сторонами у акті звірки.

Доводи апеляційної скарги про невизначеність дати підписання акту звірки є безпідставними, оскільки визнання зобов'язань з оплати виконаних робіт на суму 169026,00 грн. за Договором, між іншим, підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 01.09.2015, що відображено в бухгалтерському обліку, у якому зазначено, що його складено станом на 01.09.2015, тобто, встановлено відповідну дату його підписання.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем, а також місце вчинення цього акту. Натомість підписання відповідачем акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання такого боргу. (Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду від 08.05.2018 у справі №910/16725/17).

Отже, згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період розрахунків з 01.07.2014 по 01.09.2015, підписаного сторонами, вбачається наявність у відповідача заборгованості за Договором підряду № 150-07/14 у сумі 169026,00 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем не було пропущено позовну давність у зв'язку з наявністю обставин, що свідчать про переривання її перебігу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, а скаржником не спростовано, що таке переривання строку позовної давності підтверджено актом звірки.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 169026,00 грн.

Згідно частин першої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Поряд із цим, встановивши порушення відповідачем зобов'язання, суд першої інстанції обґрунтовано застосував наслідки, згідно статті 611 Цивільного кодексу України, що не заперечено скаржником під час даного апеляційного провадження.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 17212,87 грн. за період з 07.04.2015 по 28.08.2018 та інфляційні втрати у розмірі 97694,99 грн. за період з квітня 2015 р. по липень 2018 р.

За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Визнання боржником основного боргу, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Враховуючи те, що відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності, а позивач звернувся з даним позовом до суду 30.08.2018, при цьому доказів переривання позовної давності щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем суду не надано, суд дійшов висновку, що обґрунтованим для нарахування 3% річних є період з 30.08.2015 по 28.08.2018, а інфляційних втрат - з вересня 2015 р. по липень 2018 р. (в межах позовної давності).

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що стягненню підлягає 3% річних в розмірі 15198,45 грн. за період з 30.08.2015 по 28.08.2018 та 63008,46 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015 р. по липень 2018 р.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2018 по справі № 905/1628/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10.04.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай