ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 квітня 2019 р. Справа № 903/960/18

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал - Сервіс", м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Антонюк Валентини Михайлівни, м. Луцьк

про стягнення 68144,21грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

Встановив: Позивач - ТзОВ "Ріал - Сервіс" звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Антонюк Валентини Михайлівни, в якому просить суд стягнути 68144,21грн, в т.ч. 65018,00грн. основного боргу, 2885,73грн. пені, 240,48грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, на порушення відповідачем умов договору № 1206/2018 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.12.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загально позовного провадження, із підготовчої стадії.

Ухвалою суду від 20.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.04.2019р.

Представник позивача в судове засідання не прибув, через відділ діловодства суду подав

-заяву за вх.№01-68/27/19 від 03.04.2019р. про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу на суму 42 027,00 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 22 991,00 грн., пеню - 2 885, 73 грн., та 3% річних - 240,48 грн. в підтвердження долучив платіжні доручення: № 1096 від 18.01.2019р. на суму 5000 грн., №1108 від 30.01.2019р. на суму 10 000 грн., №1112 від 01.02.2019р. на суму 7027 грн., №1142 ід 07.03.2019р. на суму 10 000 грн., №1145 від 14.03.2019р. на суму 10 000 грн.

Право на зменшення суми позову надано ст. 46 ГПК України. Оскільки заява про зменшення суми позову не суперечить приписам ГПК України, остання підлягає до задоволення. За таких обставин у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої і вирішується спір.

-клопотання за вх.№01-57/3057/19 від 18.03.2019р. про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув, вимог ухвал суду не виконав.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, справу розглянуто за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Розглянувши матеріали і документи, подані позивачем, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

11.06.2018р. між ТзОВ «РІАЛ-Сервіс» та ФОП Антонюк Валентиною Михайлівною укладено договір №1206/2018 на перевезення вантажів автомобільним транспортом. (а.с. 29-32)

Відповідно до п.п 1.1, 2.1 договору визначено, що перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення в установлені строки та видавати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а експедитор зобов'язується сплачувати за перевезення вантажу встановлену плату. При міжнародних перевезеннях вантажів автомобільним транспортом сторони керуються положеннями Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, митної конвенції про міжнародні перевезення вантажів зі застосуванням книжки МДП, іншими міжнародними конвенціями, угодами та договорами, ратифікованими Україною, Статутом автомобільного транспорту України, чинним законодавством України, положеннями даного договору та заявкою.

Згідно п.п 2.3, 2.4 договору встановлено, що на кожні окремі перевезення оформляється заявка, в якій вказується кількість і рід вантажу, графік подачі транспорту, ціни, а також інші необхідні умови, передбачені КДПВ та Статутом автомобільного транспорту України. Заявка має безумовний пріоритет до договору.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6 договору сторони передбачили, що ціни (суми фрахту) узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням шляхом заявки. Платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги з перевезення вантажів проводяться шляхом прямого банківського переказу за погоджену кількість рейсів за рахунками перевізника. Підставою для оплати транспортних послуг експедитора є підтвердження факту виконання транспортних послуг шляхом надання експедитору товарно - транспортної накладної/CMR з відміткою вантажовідправника і вантажоодержувача вантажу та акту прийому -передачі наданих послуг. Термін оплати за виконані послуги - протягом 10 днів після вивантаження, якщо інше не обумовлено в заявці. При порушенні експедитором порядку і термінів оплати за договором він зобов'язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Всі розрахунки між експедитором та перевізником проводяться у гривні.

Згідно з п.п 10.1, 10.2 договору, даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2018 року, якщо жодна зі сторін за 30 днів до виходу терміну дії договору не повідомить іншу сторону письмово про розірвання договору, то термін його дії буде автоматично подовжено на кожний наступний календарний рік.

Як слідує із матеріалів справи, 12.06.2018р. сторони погодили заявку №1 відповідно до якої, перевізник взяв на себе зобов'язання надати автотранспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Комо (Італія) - м. Бровари (Україна). Вартість перевезення, становить в сумі 1300 Євро за курсом НБУ в день розмитнення вантажу. Термін доставки вантажу 16.10.2018р. (а.с. 32)

16.10.2018р. перевізник - ТзОВ «РІАЛ Сервіс» здійснив доставку вантажу та передав вантажоодержувачу - ТзОВ «Торговий дім «ВАГМА», що підтверджується наявністю печатки вантажоодержувача в графі 24 накладної CMR №б/н від 05.10.2018р. (а.с. 33)

26.09.2018р. сторони також погодили заявку №2 відповідно до якої, перевізник взяв на себе зобов'язання надати автотранспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Оспедалетто (Італія) - м. Нововолинськ (Україна). Вартість перевезення, становить 650 Євро за курсом НБУ в день розмитнення вантажу. Термін доставки вантажу 12.10.2018р. (а.с. 34)

12.10.2018р. перевізник - ТзОВ «РІАЛ Сервіс» здійснив доставку вантажу та передав вантажоодержувачу - ТзОВ «Ю.КЕНВЕС», що підтверджується наявністю печатки вантажоодержувача в графі 24 накладної CMR №051902 від 03.10.2018р. (а.с. 36)

Згідно п. 5.2. договору сторони визначили, що підставою для оплати транспортних послуг експедитора є підтвердження факту виконання транспортних послуг шляхом надання експедитору товарно - транспортної накладної/CMR з відміткою вантажовідправника і вантажоодержувача вантажу та акту прийому -передачі наданих послуг.

Відповідно до заявок на перевезення №№ 1,2 сторонами окремо було погоджено, що оплата за виконанні перевезення проводиться протягом 10 днів з моменту отримання експедитором оригіналів документів, які підтверджують факт виконаного перевезення вантажу.

31.10.2018р. позивач направив на адресу відповідача наступні документи для здійснення розрахунків за наданні послуги, а саме:

-міжнародну товарно-транспортну накладну ( CMR) №б/н від 05.10.2018р.;

-рахунок-фактуру №ЛВ-0000298 від 16.10.2018р. на суму 42 991,00грн.;

-акт здачі-прийняття робіт ( надання послуг) №ЛВ-0000298 від 16.10.2018р.; (а.с. 35,38,39)

-міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №051902 від 03.10.2018р.;

-рахунок-фактуру №ЛВ-0000292 від 12.10.2018р. на суму 22 027,00грн.;

-акт здачі-прийняття робіт ( надання послуг) №ЛВ-0000292 від 12.10.2018р.; (а.с. 36,40,41), що підтверджується квитанцією, поштовою накладною та описом вкладення до листа (а.с. 42-46)

Отже, відповідно до заявок №1, №2, № та міжнародних товаротранспортних накладних (CMR) №051902 від 03.10.2018р., ( CMR) №б/н від 05.10.2018р. позивач виконав умови договору та заявок щодо перевезення вантажу, а відповідач в свою чергу мав сплатити суму в розмірі 65 018,00 грн. за надані послуги.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг перевезення за договором №1206/2018 від 12.06.2018 не виконав в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 65 018 грн. .

Однак, після звернення позивача з позовом до суду відповідач перерахував в рахунок оплати за надані послуги грошові кошти у сумі 42 027,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1096 від 18.01.2019р. на суму 5000 грн., №1108 від 30.01.2019р. на суму 10 000 грн., №1112 від 01.02.2019р. на суму 7027 грн., №1142 ід 07.03.2019р. на суму 10 000 грн., №1145 від 14.03.2019р. на суму 10 000 грн.

Законом України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 визначається, що товарно-транспортна накладна, як обов'язковий документ, має оформлюватись при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів та єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З огляду на викладене, надані позивачем СМR № б/н від 05.10.2018р., СМR№051902 від 03.10.2018р. суд приймає в якості належного та допустимого доказу виконання ТзОВ «Ріал-Сервіс» умов договору перевезення вантажу.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, оцінюючи обставини справи, суд виходить з того, що між сторонами спору склалися правовідносини щодо надання послуг з перевезення вантажу.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи часткову оплату відповідачем наданих послуг, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 22 991,00грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог ) є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 2 885,73грн.- пені та 240,48 грн. - 3% річних за період з 12.11.2018р. по 24.12.2018р. у зв'язку з простроченням виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено п. 5.5. договору, при порушенні експедитором порядку і термінів оплати за договором він зобов'язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені вище обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих послуг та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, процентів річних, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам законодавства, зокрема, і щодо строку нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, та є арифметично вірним, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Антонюк Валентини Михайлівни (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал - Сервіс" (43026, АДРЕСА_2, ) 26 117,21 грн. заборгованості з них: основний борг - 22 991,00 грн., пеню - 2 885,73 грн., та 3% річних - 240,48 грн., а також 1762 грн. витрат по судовому збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст

рішення складено

10.04.2019 року.

Суддя В. М. Дем`як