РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 м. Київ Справа № 910/901/19

За позовом: дочірнього підприємства "Е-КОНСАЛТИНГ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "К.С.КАМЕРТОН";

про: стягнення 626.042,94 грн. та зобов'язання прийняти приміщення за актом приймання-передачі.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Дочірнє підприємство "Е-КОНСАЛТИНГ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "К.С.КАМЕРТОН" (далі - відповідач) про стягнення 626.042,94 грн. та зобов'язання прийняти приміщення за актом приймання-передачі.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача сплачених позивачем авансових та забезпечувальних грошових сум в загальному розмірі 626.042,94 грн., а також зобов'язання відповідача прийняти приміщення за актом приймання-передачі, оскільки позивач не міг передбачити, що правовідносини сторін спору за договором суборенди від 27.12.2016 № 27/12-16 закінчаться внаслідок нікчемності основного договору оренди від 01.11.2016 № б/н у зв'язку з відсутністю згоди іпотекодержателя на передачу приміщення в суборенду та укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки.

Ухвалою господарського суду від 06.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/901/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що за вказаним позивачем договором купівлі-продажу предмета іпотеки від 05.12.2018 здійснено звернення стягнення на інший об'єкт нерухомого майна, а не приміщення, яке відповідач використовував за укладеним між сторонами спору Договором суборенди.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відповідно до основного договору оренди, власником приміщення є товариство з обмеженою відповідальністю "ОФІС ЛАЙН", а наданий відповідачем до суду договір оренди від 21.12.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "ПАТРОН ІНВЕСТ" та відповідачем є сфальсифікованим.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що позивач не надав належних доказів перебування нерухомого майна в іпотеці у товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛІПСО ФІНАНС".

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як суборендарем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір суборенди від 27.12.2016 № 27/12-16 (далі - Договір суборенди), відповідно до предмету якого відповідач передає, а позивач приймає в тимчасове платне користування (в суборенду) нежитлові приміщення з майном для цілей розміщення офісу позивача і ведення своєї господарської діяльності, площа яких визначена на підставі БОМА (/ВОМА 265.2-2009) та в сукупності становить 845 кв.м., що розташовані на 5-му поверсі (далі - приміщення), що знаходяться в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ "Г" (далі - Будівля), згідно плану, наведеному в Додатку А до Договору).

Пунктом 2.1.3 Договору суборенди визначено, що строк суборенди завершується 31.12.2017 включно, якщо до того моменту відповідач не отримає право користування приміщенням на більший строк, враховуючи умови п. 2.1.2 Договору.

Приміщення знаходяться у користуванні відповідача у відповідності до умов договору оренди від 01.11.2016 б/н (Основний договір), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ОФІС ЛАЙН", як орендодавцем, який є власником Будівлі і власником приміщення, та відповідачем, як орендарем.

Проте, як у сторін спору так і в матеріалах даної справи вказаний вище Основний договір відсутній, як в оригіналі так і вигляді належним чином засвідчено копії.

Відповідно до акту приймання-передачі приміщення (додаток Б до Договору суборенди), відповідач передав, а позивач прийняв для цілей розміщення офісу приміщення 845 кв.м., що розташовані на 5-му поверсі (далі - приміщення), що знаходяться в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ "Г". Вказаний акт підписано сторонами, скріплено відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договорами піднайму (суборенда), тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 Господарського кодексу України.

Статтею 774 ЦК України унормовано, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Частиною 3 ст. 283 ГК України встановлено, що об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Позивач вказує, що останнім на виконання Договору суборенди здійснено сплату на користь відповідача на загальну суму 670.201,00 грн., з яких:

- оплату послуг з суборенди за грудень 2018 шляхом 100 % авансової передплати в сумі 273.780,00 грн.;

- авансовий платіж за комунальні послуги за грудень 2018 в сумі 40.000,00 грн.;

- забезпечувальний платіж на загальну суму 356.421,00 грн.

Позивач стверджує, що 05.12.2018 у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ "Г" змінився власник у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "КАЛІПСО ФІНАНС", як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "РІЕЛ ТПРАЙМ", як покупцем.

За твердженнями позивача, на момент укладення Договору суборенди та впродовж його дії до 05.12.2018, останнім не було отримано, а відповідачем не надано згоди від іпотекодержателя на передачу майна в оренду/суборенду, що в силу положень частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" є нікчемним.

Позивач звернувся до відповідача з листом 11.01.2019 № 10/02 (запереченнями щодо актів та рахунків), в якому висловив незгоду з актами наданих послуг та рахунками на оплату, а також вимагав повернути кошти в загальній сумі 626.042,94 грн. та підписати акт приймання-передачі приміщення. Проте вказаний лист залишений відповідачем без виконання.

Таким чином, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення сплачених на користь відповідача сум за Договором суборенди в загальній сумі 626.042,94 грн., оскільки укладений між сторонами спору Договір суборенди є нікчемним з 05.12.2018 (визнання якого недійсним в судовому порядку не вимагається), у зв'язку з тим, що вказані кошти набуті та утримуються відповідачем за відсутності правових підстав згідно положень 1212 Цивільного кодексу України.

Також позивачем заявлена вимога про зобов'язання відповідача прийняти приміщення за актом приймання-передачі, зобов'язання відповідача прийняти приміщення за актом приймання-передачі.

Приписами частини 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази визнання недійсним укладеного між сторонами спору Договору суборенди в матеріалах даної справи відсутні.

Також, в матеріалах справи відсутній договір іпотеки, предметом якого є орендоване відповідачем приміщення за укладеним між сторонами спору Договором суборенди (845 кв.м., що розташовані на 5-му поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ "Г").

Отже, нікчемність Основного договору оренди та Договору суборенди позивачем не доведено.

Так в матеріалах справи наявний договір іпотеки від 02.11.2004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 7551, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ОФІС ЛАЙН", як іпотекодавцем та публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", як іпотекодержателем, предметом якого є нежилий будинок - адмінкорпус, площею 7787,80, який розташований за адресою: м. Київ, Дегтярівська, 21 (літера Г) відповідно до свідоцтва про право власності на нежилий будинок, виданого Київською міською державною адміністрацією 02.09.2003 серія НБ № 010007616.

Доводи позвача з посиланням на частину 3 статті 5 Закону України "Про іпотеку" щодо поширення іпотеки на чатину об'єкту нерухомого майна, яке не може бути виділено в натурі і було приєднано до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору, судом до уваги не приймаються, оскільки за наслідками реконструкції предмету іпотеки зареєстрований окремий об'єкт нерухомого майна (офісна частина (надбудова)5-6 поверх площею 3044 кв.м.), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2017 інд. № 96380689 та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 12.12.2011 № КВ 5, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчеих копій.

Вказані докази спростовують твердження позивача щодо перебування суборендованого майна в іпотеці за договором іпотеки від 02.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 7551.

Предметом вказаного позивачем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 05.12.2018, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КАЛІПСО ФІНАНС" та товариством з обмеженою відповідальністю "РІЕЛТ ПРАЙМ" є інше майно, а саме: нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 та належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю "ОФІС ЛАЙН".

Відтак, за вказаним позивачем договором купівлі-продажу предмета іпотеки від 05.12.2018 здійснено звернення стягнення на інший об'єкт нерухомого майна, а не приміщення, яке відповідач використовував за укладеним між сторонами спору Договором суборенди.

Положеннями частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 3 статті 1212, зокрема, встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Водночас, приписами частини 1 статті 291 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

В матеріалах справи відсутній підписаний акт приймання-передачі приміщення за укладеним між сторонами спору Договором суборенди, відтак приміщення за вказаним Договором позивачем відповідачу передано не було, та, як наслідок перебуває в подальшому користуванні у позивача.

Зазначені обставини свідчать про безпідставність заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених коштів за користування приміщенням за Договором суборенди.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Щодо відсутності порушених прав позивача.

Позивач сплатив кошти за користування суборендованим майном на підставі договору суборенди, тому ці кошти не можуть вважатися такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1214 ЦК України, особа яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала від цього майна.

Таким чином, право на повернення сплачених позивачем коштів (доходів від орендованого відповідачем майна) в будь якому випадку не відноситься до прав суборендаря, які б підлягали захисту. Такі вимоги можут заявлятися лише власником майна, якщо він вважає, що його майно передано в оренду (набуто відповідачем) без достатніх правових підстав.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на відсутність порушеного права позивача, яке підлягало б захисту.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

В матеріалах справи наявна додаткова угода від 15.02.2019 до договору про надання правової допомоги від 18.09.2018, укладена між відповідачем та адвокатським об'єднанням "БАТЮК, СТЕПАНОВ І ПАРТНЕРИ".

Так відповідачем, в підтвердження здійснення оплати наданих послуг за вказаною додатковою угодою подані до суду: проміжний акт виконаних робіт від 04.04.2019 № б/н на суму 30.000,00 грн. та виписку з особового рахунку адвокатського об'єднання "БАТЮК, СТЕПАНОВ І ПАРТНЕРИ" за 13.03.2019, з якої вбачається, що відповідачем здійснено перерахування на користь вказаного адвокатського об'єднання 30.000,00 грн. в якості оплати гонорару за надання правової допомоги по додатковій угоді від 15.02.2019 до договору про надання правової допомоги від 18.09.2018.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, витрати на правову допомогу покладаються на позивача, відповідно до приписів пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Е-КОНСАЛТИНГ" (04073, м.Київ, ПРОСПЕКТ СТЕПАНА БАНДЕРИ, будинок 8, ідентифікаційний код: 31467680) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "К.С.КАМЕРТОН" (04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 21, ЛІТЕРА "М", ідентифікаційний код: 24367886) витрати на правову допомогу в сумі 30.000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац