РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2019Справа № 910/14842/18

За позовом Державного підприємства "Городницьке лісове господарство"
до держави Україна в особі:1. Державної казначейської служби України
2. Закарпатської митниці ДФС
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні
позивачаПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 2 192 553,00 грн.
Суддя Бойко Р.В.

Секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

від позивача:Якименко М.М.
від відповідача 1:не з'явився
від відповідача 2:Василенко І.Ю.
від третьої особи:Сковородько А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Городницьке лісове господарство" (надалі - "Господарство") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС про стягнення 2 750 656,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Городницьке лісове господарство" вказує, що ним на виконання своїх зобов'язань за контрактом №P-GR-14AO від 27.12.2013 здійснювалось вивезення лісопродукції залізничним транспортом за межі митної території України. Проте, у зв'язку з неправомірними діями Закарпатської митниці ДФС під час здійснення митного контролю залізничних вагонів відбулась затримка вагонів із товаром на залізничній станції "Батьово", а тому Господарство змушене було сплатити на користь перевізника за час затримки вагонів донараховані платежі та збори у загальному розмірі 2 750 656,68 грн. у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані із ними послуги, коштів в якості відшкодування яких позивач просить стягнути з Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/14842/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 04.12.2018.

23.11.2018 через відділ діловодства суду від Закарпатської митниці ДФС надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 вказував, що із поданих позивачем доказів неможливо встановити за який час підрозділами ПАТ "Українська залізниця" нараховано Державному підприємству "Городницьке лісове господарство" збори за зберігання вантажів, за який період нарахована плата за користування вагонами, коли проводились вантажні роботи та завантаження вагонів. Крім того, Закарпатська митниця ДФС зазначає, що позовні матеріали не вказують на наявність причино-наслідкового зв'язку між діями відповідача 2 по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги. Зокрема, відповідач 2 вказує, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 не містить посилання на вагон №68804558. Також Закарпатська митниця ДФС вважає, що позивачем завищено розмір витрат на послуги адвоката.

23.11.2018 від Закарпатської митниці ДФС також надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/14842/18, яке мотивоване тим, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскаржується відповідачем 2 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2017 за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС відкрито касаційне провадження.

Також, 23.11.2018, відповідачем 2 також подано до суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Закарпатської митниці ДФС про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв'язку з відсутністю у господарського суду міста Києва технічної можливості забезпечити проведення підготовчого засідання, призначеного на 04.12.2018, в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 04.12.2018 представником позивача було подано відповідь на відзив, заперечення проти клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі та заяву про залучення до участі у розгляді справи ПАТ "Українська залізниця" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

У відповіді на відзив Господарством було зазначено, що приписи ст.ст. 218, 325, 338 Митного кодексу України не роблять жодного виключення з правила та щодо права вантажовідправника стягнути в судовому порядку понесені ним збитки в повному обсязі, а наведена Закарпатською митницею ДФС практика суду касаційної інстанції не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки мають місце відмінні обставини справи.

У запереченнях на клопотання відповідача 2 про зупинення провадження Державне підприємство "Городницьке лісове господарство" вказувало, що суд не може посилатись на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини справи, які є предметом судового розгляду. Також, позивач вказував, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2017 не зупинялась дія рішень місцевого та апеляційного адміністративних судів у справі №806/1411/16, а відтак вони набрали законної сили та станом на дату розгляду даної справи є чинними.

Клопотання позивача про залучення третьої особи обґрунтоване тим, що до предмету доказування у даній справі входить вирішення питання щодо розмірів нарахованих перевізником - ПАТ "Українська залізниця" Державному підприємству "Городницьке лісове господарство" плат та зборів, у зв'язку з чим рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ПАТ "Українська залізниця".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2018 задоволено заяву Господарства про залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в задоволенні клопотання Закарпатської митниці ДФС про зупинення провадження відмовлено, відкладено підготовче засідання на 14.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2018 призначено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції на 21.01.2019.

21.01.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень про оплату Господарством грошових коштів за судовими рішеннями про стягнення на користь ПАТ "Українська залізниця" плати за користування вагонами та інших послуг.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2019 з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 22.01.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції на 04.02.2019, яке в послідуючому за протокольною ухвалою суду від 04.02.2019 з урахуванням ухвали суду від 05.02.2019 відкладено в режимі відеоконференції на 18.02.2019.

12.02.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано письмові пояснення, у відповідності до яких вказував, зокрема, на те, що твердження відповідача 2 про не зазначення в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 залізничного вагону №68804558 не відповідає дійсності, оскільки в резолютивній частині такої постанови зазначено вагон №68804, якого с таким номером в дійсності не існує, в той час як з мотивувальної частини постанови вбачається, що задоволення позову в частині визнання протиправними дій Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з деревиною паливною стосувалося в т.ч. вагону №68804558.

18.02.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої зменшив суму заявлених до стягнення коштів на суму відшкодування оплати затримки вагонів за тридцяти денний період згідно ст. 199 Митного кодексу України, у зв'язку з чим просив стягнути з державного бюджету України 2 198 553,16 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Також, 18.02.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу, за змістом якого просив покласти витрати на правничу допомогу адвоката Якименка М.М. на відповідача 2.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2019 з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 22.02.2019 прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог та відкладено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції на 07.03.2019.

04.03.2019 через відділ діловодства суду представником відповідача 2 подано письмові пояснення, у відповідності до яких вказував на те, що дії Закарпатської митниці ДФС при оформлені спірного вантажу позивача здійснювалися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 07.03.2019 закінчено підготовче засідання у справі №910/14842/18 та, з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 11.03.2019 призначено її до розгляду по суті в режимі відеоконференції на 25.03.2019.

В судове засідання 25.03.2019, яке проводилося в режимі відеоконференції, з'явилися представники позивача, відповідача 2 та третьої особи, надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю, а відповідач 2 проти позовних вимог заперечує, в їх задоволенні просить відмовити, третя особа - позовні вимоги підтримує.

Відповідач 1, своїх повноважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду міста Києва від 08.11.2018 про відкриття провадження у справі, як і послідуючі ухвали суду (про повідомлення про дату, час і місце судового засідання) направлялися відповідачу 1 рекомендованими листами з повідомленнями про вручення, що підтверджується відтисками печатки про відправлення на зворотному боці таких ухвал, на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, і були отримані представником останнього, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №603, №416, №639, №390, №963, №374, №879 та №192.

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що відповідач 1 був належним чином повідомлений про існування судової справи №910/14842/18 та про день, час і місце її розгляду.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача 1 про причини неявки його представників в судові засідання, не реалізацію відповідачем 1 свого права на подання відзиву у визначений строк, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача 1 та за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.03.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі контракту №P-GR-14 від 27.12.2013, укладеного між Господарством як продавцем та Фірмою "Пізец ГмбХ" як покупцем, позивачем здійснювалась поставка деревини паливної різних порід залізничним транспортом у на піввагонах (експорт деревини).

В межах виконання наведеного контракту у травні 2016 року Господарством зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці в адресу Фірми "Пізец ГмбХ" було відправлено деревину паливну, завантажену у вагони №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, згідно залізничних накладних №493890 від 14.05.2016, №494013 від 15.05.2016, №494021 від 15.05.2016, №495101 від 16.05.2016, №497412 від 18.05.2016, №497438 від 19.05.2016, №497933 від 19.05.2016, №497917 від 19.05.2016, №499186 від 20.05.2016, №401083 від 23.05.2016, №401091 від 23.05.2016, №401356 від 23.05.2016, які в період з 17.05.2016 по 26.05.2016 прибули на територію залізничної станції "Батьово-Сортувальна" пункту контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС для здійснення митних процедур та подальшого пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) "Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88 Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" за митними деклараціями типу ЕК10АА №101040000/2016/004203 від 13.05.2016, №101040000/2016/004257 від 14.05.2016, №101040000/2016/004258 від 14.05.2016, №101040000/2016/004274 від 16.05.2016, №101040000/2016/004394 від 18.05.2016, №101040000/2016/004417 від 19.05.2016, №101040000/2016/004396 від 18.05.2016, №101040000/2016/004418 від 19.05.2016, №101040000/2016/004457 від 20.05.2016, №101040000/2016/004529 від 23.05.2016, №101040000/2016/004530 від 23.05.2016, №101040000/2016/004571 від 23.05.2016.

З метою здійснення додаткових заходів митного контролю відправлений Господарством вантаж у зазначених вагонах було затримано Закарпатською митницею ДФС на період з червня по жовтень 2016 року.

За наведений час затримки відповідних вагонів ПАТ "Українська залізниця" було нараховано Господарству до сплати додаткові збори (плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за участь представника залізниці при зважуванні товару, збір за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) на загальну суму 2 750 656,68 грн., що стали предметом стягнення за судовими рішеннями у справах господарського суду Житомирської області №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17 та фактично були перераховані позивачем на користь ПАТ "Українська залізниця", що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 за позовом Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії було визнано: протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558 на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС; протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) "Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88 Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" за митними деклараціями типу ЕК10АА №101040000/2016/004203 від 13.05.2016, №101040000/2016/004257 від 14.05.2016, №101040000/2016/004258 від 14.05.2016, №101040000/2016/004274 від 16.05.2016, №101040000/2016/004394 від 18.05.2016, №101040000/2016/004417 від 19.05.2016, №101040000/2016/004396 від 18.05.2016, №101040000/2016/004418 від 19.05.2016, №101040000/2016/004457 від 20.05.2016, №101040000/2016/004529 від 23.05.2016, №101040000/2016/004530 від 23.05.2016, №101040000/2016/004571 від 23.05.2016.

Спір у справі стосується правових підстав для покладення на державу Україна обов'язку з відшкодування понесених Господарством витрат на оплату затримка вагонів із товаром на залізничній станції "Батьово" внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, за загальним правилом застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Однак, в даному випадку суд враховує, що суб'єктом відповідальності за завдані позивачу збитки виступає орган державної влади, а тому її застосування має дещо інші правила, які полягають в наступному.

В положеннях ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на викладені положення вбачається, що на відміну від загального правила застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, унормованого положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, спеціальна норма ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, положення яких і обґрунтовується позивачем звернення з даним позовом до суду, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, доведення наявності яких покладається на особу, яка і звернулася з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

В даному випадку, позивачем зазначається про те, що понесені ним додаткові витрати на оплату нарахованих ПАТ "Українська залізниця" зборів за час затримки вантажу в пункті контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС було зумовлено саме неправомірними діями останньої щодо нездійснення у встановлені строки визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску вантажу Господарства у відповідних залізничних вагонах через державний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу в спірній ситуації вантаж позивача, завантажений у вагони №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, прибув до пункту пропуску через державний кордон України в період з 17.05.2016 по 26.05.2016 та перебував там до жовтня 2016 року.

В той же час, положеннями ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України визначено, що граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Отже, має місце перевищення встановленого законодавством строку перебування вантажу позивача в пункті контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС, наслідком чого і стало нарахування ПАТ "Українська залізниця" до сплати позивачем додаткових зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) за цей час.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи, що обов'язок по доведенню наявності всіх елементів цивільного-правопорушення в діях відповідача (в даному випадку за виключенням вини) як правової підстави для покладення обов'язку з відшкодування збитків покладається саме на позивача, то оцінюючі заявлені позовні вимоги суд виходиться з наступного.

Щодо протиправної поведінки.

Так, із наявної в матеріалах справи постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 за позовом Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити певні вбачається, що за наслідками розгляду відповідного спору судом було постановлено:

- визнати протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804 на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС;

- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) "Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88 Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" за митними деклараціями типу ЕК10АА №101040000/2016/004203 від 13.05.2016, №101040000/2016/004257 від 14.05.2016, №101040000/2016/004258 від 14.05.2016, №101040000/2016/004274 від 16.05.2016, №101040000/2016/004394 від 18.05.2016, №101040000/2016/004417 від 19.05.2016, №101040000/2016/004396 від 18.05.2016, №101040000/2016/004418 від 19.05.2016, №101040000/2016/004457 від 20.05.2016, №101040000/2016/004529 від 23.05.2016, №101040000/2016/004530 від 23.05.2016, №101040000/2016/004571 від 23.05.2016.

При цьому, із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що визнанню протиправними дій Закарпатської митниці ДФС із затримання спірного вантажу Господарства передувало встановлення на підставі зібраних в матеріалах такої справи доказів обставин того, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску спірних залізничних вагонів через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України, а останньою не було надано доказів того, що вона, затримуючи вагони на строк, який перевищує 30 днів, діяла у спосіб та в межах повноважень, визначених Митним кодексом України, оскільки обставини, на які митниця посилалася як на причину затримки вантажу не знайшли свого визнання правомірними судом.

Тобто, задовольняючи позовні вимоги у справі №806/1411/16, суд дійшов висновку про те, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558 з вантажем Господарства через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України.

Отже, у межах провадження в адміністративній справі №806/1411/16 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС як елементу цивільного правопорушення, що не спростовано Закарпатською митницею ДФС в межах даної справи.

Посилання відповідача 2 на те, що в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 не було зазначено залізничного вагону №68804558 в частині визнання протиправними дій останнього судом відхиляється, адже зазначення в такій резолютивній частині вагону за номером "68804" з огляду на мотивувальну частину такої постанови, а також документацію, яка стосується спірних правовідносин (накладні, акти тощо) в повній мірі дають підстави стверджувати про виключно допущення судом технічної описки, яка не спотворює дійсної суті такого судового рішення, в т.ч. щодо визнання протиправними дій Закарпатської митниці ДФС по затримці вагону з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" №68804558 на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС.

Щодо розміру збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Українська залізниця", як виконавцем послуг з організації перевезення спірного вантажу позивача залізничними вагонами №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, було здійснено нарахування позивачу до сплати зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) за час перебування спірного вантажу в пункті контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС (тобто, протягом травня - жовтня 2016 року) на загальну суму 2 750 656,68 грн.

Правомірність відповідних нарахувань та здійснення їх саме за час простою спірних вагонів в пункті контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС стала предметом вирішення у справах господарського суду Житомирської області №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17, за наслідками розгляду яких судовими рішеннями (постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 у справі №906/372/17, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2017; рішенням господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/373/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 та постановою Верховного Суду від 19.09.2018; рішенням господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/374/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018) було стягнуто відповідні кошти з Господарства, оплата яких з посиланням на такі судові справи в призначеннях платежів підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Таким чином, наявність шкоди у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи документами та була встановлена судовими рішеннями.

При цьому, під час розгляду аналогічного спору у справі №910/17912/17 Верховним Судом було вказано на те, що покладення на митницю обов'язку з відшкодування понесених лісовим господарством витрат на оплату додаткового нарахованих залізницею зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею на вказівку митниці) є правомірним за час перебування вантажу на митниці після спливу 30-ти денного строку, визначеного ст. 199 Митного кодексу України.

В даному випадку позивачем було враховано, що в силу приписів ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України підстави для покладення на відповідача 2 обов'язку з відшкодування спірних витрат за час простою вагонів в межах граничних строків (протягом 30 днів) відсутні, у зв'язку з чим і було зменшено позовні вимоги на відповідні суми, обґрунтованість розрахунку яких підтверджується доданими розгорнутими розрахунками по вагонах №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №6880455 та актами залізниці за формою ГУ-23 і не спростована відповідачами.

З огляду на викладене вбачається, що наявність протиправної поведінки відповідача 2 та розміру завданих збитків доведена позивачем у визначеному законом порядку та підтверджена відповідними судовими рішеннями.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи суб'єктний склад учасників даної справи та справ №806/1411/16, №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17, наведені факти (протиправність поведінки Закарпатської митниці ДФС та сума понесених Господарством витрат за час затримки вантажу) мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

В положеннях п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 зазначалося, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для повторного доказування зазначених обставин, адже їх існування підтверджують судові рішення у спорах, учасником яких були учасники даної справи, які не може бути поставлені під сумнів (переоцінка даних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів судових рішень у наведених справах, що є недопустимим).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд відзначає, що у випадку належного виконання Закарпатською митницею ДФС покладених на неї обов'язків та своєчасного вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558 з вантажем Господарства через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України, не мало б місце понесення позивачем спірних збитків у вигляді необхідності оплати додаткових зборів, нарахованих залізницею за користування вагонами, зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажу та ін. у відповідний строк затримки, що в свою чергу свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача 2 та завданими Господарству збитками.

З огляду на викладене підтверджується наявність всіх складових цивільного правопорушення в діях відповідача 2 в розумінні приписів ст. 1173 Цивільного кодексу України, що свідчить про правомірність заявлених Господарством до стягнення збитків у розмірі 2 198 553,16 грн.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, у даній справі, предметом якої є стягнення збитків з Державного бюджету України, завданих неправомірними діями митного органу, відповідачем є саме держава Україна, в особі відповідного органу.

У відповідності до ст.ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, а також здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду покладено саме на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову Господарства до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС в повному обсязі та стягнення з державного бюджету України 2 198 553,16 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

В даному випадку має місце звернення з позовом до суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу державної влади, що в силу приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" виключає необхідність оплати його судовим збором не в залежності від суб'єкта звернення, а відтак, і можливість покладення такого обов'язку на відповідача за наслідками вирішення спору, адже не має місце фактичного звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні з позовом (здійснювалося провадження у справі за спором, який в силу Закону взагалі не оплачується), що в силу приписів ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України давало б можливість його стягнення з відповідача.

Також, позивач у своєму позові, заяві про зменшення позовних вимог, заяві про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу просить суд стягнути з Закарпатської митниці ДФС відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн. (із розрахунку 6 500,00 грн. за місяць згідно укладеного з адвокатом Якименком М.М. договору про надання правової допомоги від 27.11.2017).

Згідно із вимогами п.п. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи наведені норми суд відзначає, що не зважаючи на заявлення представником Господарства про бажання здійснити відшкодування понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката за рахунок відповідача 2 і наведення попереднього розрахунку матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість чи фактичне здійснення відповідних витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного бюджету України на користь Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (11714, Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, селище міського типу Городиця, вул. Паркова, буд. 5; ідентифікаційний код 13552379) 2 198 553 (два мільйони сто дев'яносто вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят три) грн. 16 коп. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 09.04.2019.

Суддя Р.В. Бойко