ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/323/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "ПРІОРИТЕТ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 (суддя Кеся Н.Б.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "ПРІОРИТЕТ", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ", м.Київ

про стягнення 19 885 955,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 у даній справі відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Пріоритет" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначена ухвала мотивована посиланням на відсутність належних та допустимих доказів з боку позивача, які б свідчили про імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів

Не погодившись із згаданою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "ПРІОРИТЕТ" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "ПРІОРИТЕТ" про забезпечення позову у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що свої зобов’язання з оплати товару за договором купівлі-продажу обладнання № 2501/17-1 від 25.01.2017 відповідач не виконав та відповідно заборгованість по оплаті складає 15 582 167, 01 грн.

Оскільки, між фактом поставки товару та до теперішнього моменту, пройшов значний проміжок часу, позивач вважає, що зазначене підтверджує той факт, що відповідач взагалі не має наміру розраховуватися з позивачем.

На підставі чого, для уникнення неможливості чи утрудненню виконання рішення, прийнятого за результатами справи, ТОВ «ГК «ПРІОРИТЕТ» було подано заяву про забезпечення позову, а також ряд належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження цих обставин та нормативно-правове обґрунтування.

ТОВ «ГК «ПРІОРИТЕТ», звертало увагу суду першої інстанції на те, що існує ризик подальшого відчуження майна ТОВ «ЗСП», оскільки ТОВ «ГК «ПРІОРИТЕТ» стала відома інформація про те, що ТОВ «ЗСП» має намір продати належні їм активи.

Про що, було також заявлено у схожій за своєю правовою природою справі №904/19/19 між одними і тими ж особами, яка перебуває на розгляді у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області.

Окрім того, відповідно до Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод Сталевих Профілів” складає 1 000 000,00 грн, що значно менше суми боргу, заявленої до стягнення та у грошовому виразі недостатній для гарантування інтересів ТОВ «ГК «ПРІОРИТЕТ», а тому виконання будь - якого майбутнього рішення суду може бути неможливим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Відповідач вважає прийняту ухвалу законною та обґрунтованою, як таку, яка містить доводи суду щодо прийнятого рішення та забезпечує збалансованість інтересів сторін.

09.04.2019 позивач не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Пріоритет" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Сталевих Профілів", в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 19 658 176,08 грн. за отриманий товар згідно договору №2501/17-1 від 25.01.2017, з яких сума основного боргу 15582167,01 грн., пеня 2632225,20 грн., 3% річних 444738,78 грн., інфляційні 1226824,68 грн.; стягнути з відповідача судовий збір.

13.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Пріоритет" подано заяву вих.№1302/1904 від 13.02.2019 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать боржникові та знаходяться у нього на рахунках.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Пріоритет" посилається на те, що обраним заходом забезпечення позову не порушуються права та законні інтересів третіх осіб, що відповідає змісту постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 23.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»; вимоги позивача жодним чином не перешкоджає та не впливає на здійснення відповідачем господарської діяльності, оскільки експлуатація обладнання буде продовжуватись у звичайному режимі.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 137 ГПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.                     Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Предметом даного спору є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Сталевих Профілів" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Сталевих Профілів" заборгованості у розмірі 19 658 176,08 грн. за договором №2501/17-1 від 25.01.2017

В статті 6 ГК України визначено принцип свободи підприємницької діяльності.

Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав.

При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

Посилання позивача на те, що існує ризик подальшого відчуження майна ТОВ «ЗСП» не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказом.

З наведених підстав, суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи скаржника про те, що статутний капітал відповідача менше суми боргу, а тому виконання будь - якого майбутнього рішення суду може бути неможливим.

Відповідно до ст.ст.73,74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст.76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В підтвердження необхідності забезпечення позову заявником надано ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 у справі №904/19/19, якою накладено арешт на кошти ТОВ "ЗСП", а також скриншот з офіційного сайту ТОВ "ЗСП".

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 у справі №904/19/19, оскільки зазначена ухвала скасована постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019.

Дослідивши скриншот з офіційного сайту ТОВ "ЗСП", колегія суддів вважає його неналежним доказом в підтвердження фактичного вчинення відповідачем дій, спрямованих на на утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Отже, всупереч вимогам статті 74 ГПК України заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги недоведення заявником, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, яка прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "ПРІОРИТЕТ" відмовити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 у справі №904/323/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 12.04.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Чус