СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа №922/4054/15

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Мартюхіна Н.О.,

судді: Геза Т.Д., Здоровко Л.М.

при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від апелянта від кредиторів ліквідатор розглянувши апеляційну скаргу Соляник Н.В. не з'явились; не з'явились; Кошовський С.В. - особисто; Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліцензіар.Уа", с. Лук'янці, Харківська область (вх. №1183 Х/2)
на ухвалу Господарського суду Харківської області
від07.11.2018
у справі№922/4054/15 (суддя Усатий В.О.)
за заявою кредиторів: до боржника про 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2", м. Харків, 2.Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків Приватного акціонерного товариства "Інститут "Укроргверстатінпром", м. Харків банкрутство

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 відхилено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліцензіар.Уа" (надалі - ТОВ "Ліцензіар.Уа") у сумі 75994,92 грн. до боржника.

Відхиляючи заявлені ТОВ "Ліцензіар.Уа" кредиторські вимоги, суд вказав, що

заявником не надано оригіналів усіх поданих ним до господарського суду копій письмових доказів, не подано до господарського суду витребувані ним оригінали таких письмових доказів, і суд фактично ставить під сумнів відповідність поданих заявником копій письмових доказів їх оригіналам. Таким чином, суд, в силу вимог ч. 6 ст. 91 ГПК України, не взяв до уваги усі подані ТОВ "Ліцензіар.Уа" копії письмових доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов'язань за Договором відступлення права вимоги №120717/01 від 12.07.2017, за умовами якого заявнику, як новому кредитору, передано права вимоги виконання обов'язків ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" за Договором субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014 на проведення електромонтажних робіт.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Ліцензіар.Уа" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа", викладені у заяві (вх. №22689) в сумі 75994,92 грн. до боржника у повному обсязі та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника у шосту чергу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи. За твердженням апелянта, оскаржувана ухвала місцевого суду підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав:

1) Місцевим судом порушено право заявника на розгляд справи упродовж розумного строку, а також на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, що вимагається ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки заяву з кредиторськими вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" подано 12.07.2017, а судом розглянуто цю заяву лише 07.11.2018, тобто майже через 16 місяців, що не може відповідати вимогам розумного строку; на думку скаржника розумним строком розгляду його вимог є 2 місяці з моменту отримання судом відповідної заяви;

1.1) Крім того, скаржник наголошує, що ліквідатором ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" означені вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" взагалі не розглядались, але судом не застосовано щодо нього жодних засобів процесуального впливу, що також підтверджує неефективність захисту прав заявника;

2) Висновок суду щодо неможливості встановлення наявності або відсутності заборгованості, за твердженням апелянта не ґрунтується на вимогах ч. 4 ст. 75 ГПК України, за умови застосування якої можливо констатувати, що заборгованість ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" (боржника) перед ТОВ "Стекс-Схід" (первісний кредитор) виникла на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 16.06.2015 у справі №922/2539/15, яке набрало законної сили, у зв'язку з чим її існування перед новим кредитором не потребує повторному доказуванню у справі про банкрутство; також зазначене судове рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень та в автоматизованій системі діловодства господарських судів, відтак воно могло бути безперешкодно досліджено та оцінено судом;

3) Щодо неналежно засвідчених копій документів про відступлення права вимоги, які укладені між первісним кредитором - ТОВ "Стекс-Схід" та новим - ТОВ "Ліцензіар.Уа" апелянт доводить, що не приймаючи надані заявником докази до уваги, судом недотримано вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проявлено надмірний формалізм, чим обмежено ТОВ "Ліцензіар.Уа" у доступі до правосуддя, а відхиливши його вимоги з одних лише формальних підстав, не забезпечено заявнику право на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві;

3.1) Апелянт зазначає, що в судових засіданнях 18.07.2017, 20.07.2017, 22.08.2017 представник ТОВ "Ліцензіар.Уа" надавав суду для огляду оригінали документів, які обґрунтовували його права вимоги, зокрема Договір відступлення права вимоги №120717/01 від 12.07.2017 та інші документи, тому повторне застосування судом положення ч. 6 ст. 91 ГПК України він вважає неправомірним;

3.2) На думку апелянта, оскаржувана ухвала від 07.11.2018 не містить висновків про наявність встановлених фактів сумнівів учасників справи або суду щодо відповідності поданих ТОВ "Ліцензіар.Уа" копії документів їх оригіналам, а без таких сумнівів навіть сам факт неподання доказів, на його думку не може бути самостійною підставою для неприйняття судом відповідних документів до уваги.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Бородіна Л.І. - головуючий, суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 апеляційну скаргу ТОВ "Ліцензіар.Уа" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 залишено без руху; встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку з відпусткою судді Лакіза В.В., яка входить до складу постійної колегії суддів призначено повторний автоматизований розподіл справи та визначено наступний складу суду: Бородіна Л.І. - головуючий, суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.12.2018) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Ліцензіар.Уа" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15; встановлено іншим учасникам справи про банкрутство строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії скаржнику; призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 05.02.2019 об 11:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 08.01.2019 від ліквідатора ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром", арбітражний керуючий Кошовський С.В. заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, узагальнено мотивував свою позицію наступним:

1) Стосовно тривалості строку розгляду кредиторських вимог ліквідатор зауважує, що ТОВ "Ліцензіар.Уа" не обґрунтувало необхідності розгляду його заяви у справі про банкрутство саме у двохмісячний строк, як і не зазначило жодної норми законодавства, яким регулюється зазначене питання;

1.1) На думку арбітражного керуючого, визначення розумного строку є оціночним поняттям, яке не є однаковим для всіх справ, а зазначений термін розгляду залежить першочергово від складності справи, а також від ефективності дій заінтересованих у розгляді справи учасників судового процесу;

1.2) У даному випадку дії заявника (ненадання витребуваних судом доказів, нез'явлення представників у судове засідання, заявлення клопотань про відкладення справи і декілька безпідставних відводів) свідчать про використання заходів, які затягують розгляд справи; тобто, на думку ліквідатора довготривалість розгляду справи пов'язана виключно із свідомими діями представників ТОВ "Ліцензіар.Уа";

1.3) Розгляд справи неодноразово відкладався виключно з метою витребування судом оригіналів документів, якими заявник - ТОВ "Ліцензіар.Уа" обґрунтовує свої вимоги; тобто, така тривалість розгляду справи зумовлена саме необхідністю дотримання прав заявника, який свідомо затягував судовий процес;

2) Ліквідатор наголошує, що апелянтом у своїй скарзі вказано недостовірну інформацію про надання у судовому засіданні оригіналів витребуваних судом документів, оскільки у названі скаржником дати: по-перше, 18.07.2017 розгляд справи фактично не відбувався з підстав заявлення представником ТОВ "Ліцензіар.Уа" відводу головуючому суддів Усатому В.О.; по-друге, у всі інші дати ліквідатор боржника Бєліков О.П. у судове засідання не з'являвся, що зумовлює відсутність можливості у останнього розглянути, визнати або викласти обґрунтовані заперечення на зазначені вимоги; по-третє, в матеріалах справи відсутні оригінали витребуваних судом доказів відступлення права вимоги;

2.1) Ліквідатор Кошовський С.В. призначений вже в процесі розгляду кредиторських вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" та у своїх звітах про виконану роботу неодноразово наголошував на тому, що без дослідження оригіналів документів, які підтверджують відступлення права вимоги, тобто без перевірки дійсності права вимоги до боржника, він не може об'єктивно розглянути і встановити обґрунтованість даних вимог;

3) За твердженням ліквідатора, місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку, що всі надані заявником документи не засвідчені належним чином, а тому їх не можна визнати допустимими доказами;

У відзивах на апеляційну скаргу, які надійшли на адресу апеляційного суду 28.01.2019 від ТОВ "Видавничий Дім "Центр Фінансової Інформації" та ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", означені кредитори заперечували проти доводів апеляційної скарги, мотивуючи свою спільну юридичну позицію наступним:

1) Посилання апелянта на наявність винних дій суду у затягуванні розгляду справи, на думку учасників справи є недоречними, оскільки зазначені процесуальні наслідки пов'язані із діями керівника ТОВ "Ліцензіар.Уа" - Донде Вадима та його представника - Родзинського А.А., які свідомо зловживали процесуальними правами, що призвело до безпідставного затягування процедури банкрутства;

2) Висновки господарського суду першої інстанції про те, що заявлені ТОВ "Ліцензіар.Уа" вимоги до боржника не доведені належними та допустимим доказами, за твердженням цих учасників є законними та обґрунтованими, а тому судом цілком правомірно застосовано положення ч. 6 ст. 91 ГПК України та не взято до уваги копії письмових доказів, достовірність яких на вимогу суду не підтверджена оригіналами цих документів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019, у зв'язку із знаходженням на лікарняному головуючого судді Бородіної Л.І., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів: Шутенко І.А. - головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М.

04.02.2019 до Східного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Ліцензіар.Уа" в особі директора Донде Вадима про відвід судді Плахова О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 визнано необґрунтованою заяву ТОВ "Ліцензіар.Уа" про відвід судді Плахова О.В. при розгляді справи №922/4054/15; зупинено апеляційне провадження у справі №922/4054/15 до вирішення питання про відвід судді Плахова О.В.; передано справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 (суддя Гребенюк Н.В.) відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Ліцензіар.Уа" в особі директора Донде Вадима про відвід судді Плахова О.В. у справі №922/4054/15.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019, у зв'язку з відпусткою головуючого судді Шутенко І.А., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 поновлено апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Ліцензіар.Уа" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 задоволено заяву судді Плахова О.В. про самовідвід у справі №922/4054/15; матеріали справи №922/4054/15 передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.02.2019, у зв'язку із задоволенням заяви судді Плахова О.В. про самовідвід, для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2019 задоволено заяву судді Шутенко І.А. про самовідвід у справі №922/4054/15; матеріали справи №922/4054/15 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2019, у зв'язку із задоволенням заяви судді Шутенко І.А. про самовідвід, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 заяви ТОВ "Ліцензіар.Уа" в особі директора Донде Вадима та ТОВ "Ліцензіар.Уа" в особі адвоката Родзинського А.А. про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Плахова О.В. залишено без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Ліцензіар.Уа" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 призначено на 03.04.2019 о 10:00 год.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, призначеному на 03.04.2019 був присутній ліквідатор ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" - арбітражний керуючий Кошовський С.В., який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просив суд залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 без змін.

Як пояснив ліквідатор щодо питання в чому саме, на його думу полягала необхідність дослідження оригіналів документів в суді першої інстанції, тобто чому він самостійно хотів дослідити та пересвідчитись у наявності ТОВ "Ліцензіар.Уа" оригіналів поданих ним доказів, то він це пов'язує саме з тим, що директор вказаного Товариства - Донде Вадим вже раніше був допущений судом та приймав участь у даній справі про банкрутство як учасник - представник працівників боржника та оскаржував в апеляційному та касаційному порядку ухвали місцевого суду в частині усунення попереднього ліквідатора Белікова О.П. Проте, наявність процесуального статусу у Донде Вадима в якості представника працівників боржника в подальшому була спростована, оскільки в дійсності ніякі працівники цього підприємства не уповноважували жодну особу на представництво їх інтересів в провадженні у справі про банкрутство. Зазначені обставини, а саме необґрунтоване втручання у справу Донде Вадима, як начебто учасника і викликає в даному випадку у ліквідатора Кошовського С.В. сумніви щодо дійсності набуття ТОВ "Ліцензіар.Уа" (директором якого являється Донде Вадим) права вимоги до боржника. З цих підстав у ліквідатора виникла необхідність пересвідчитись в наявності у заявника всіх оригіналів поданих ним документів для встановлення дійсності переуступки права вимоги.

Уповноважені представники апелянта - ТОВ "Ліцензіар.Уа" та інших кредиторів у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 03.04.2019 не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі учасники справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників справи, у зв'язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього ліквідатора, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наствпне.

Як встановленого господарським судом першої інстанції, не заперечується учасниками справи та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром".

Постановою Господарського суду Харківської області від 03.08.2016 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Белікова О.П.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.09.2017 усунено Белікова О.П. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута, призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Кошовського С.В.

12.07.2017 до місцевого господарського суду від ТОВ "Ліцензіар.Уа" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника (вх. №22689 від 12.07.2017).

В обґрунтування наявності правових підстав для визнання кредиторських вимог заявником зазначено, що між ТОВ "Стекс-Схід" та ТОВ "Ліцензіар.Уа" 12.07.2017 було укладено Договір відступлення права вимоги №120717/01, за умовами якого ТОВ "Стекс-Схід", як первісний кредитор, відступило на користь ТОВ "Ліцензіар.Уа, як новому кредитору, права вимоги виконання обов'язків ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" за Договором субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014 на проведення електромонтажних робіт, що укладений між ТОВ "Стекс-Схід" та боржником, всіма додатками та актами до нього, рішенням Господарського суду Харківської області від 16.06.2015 у справі №922/2539/15.

Посилаючись на дійсність відступлення права вимоги, а також наявність у боржника заборгованості перед новим кредитором, ТОВ "Ліцензіар.Уа" просило суд визнати кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство ПрАТ "Укроргверстатінпром" а саме: основного боргу у розмірі 66587,58 грн., пені в розмірі 7105,85 грн., 3% річних у розмірі 534,49 грн., витрат зі сплати судового збору у розмірі 1827,00 грн., загальною сумою 75994,92 коп., включити їх до шостої черги, та у розмірі 3200,00 грн. відшкодування судового збору за подання заяви з кредиторськими вимогами та включити до першої черги; а також врахувати кредиторські вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" у справі про банкрутство ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" при затверджені реєстру вимог кредиторів.

Як вже зазначалось, Господарським судом Харківської області 07.11.2017 постановлено ухвалу, якою відхилено вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" у повному обсязі. Мотивуючи таке рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- всі долучені до заяви ТОВ "Ліцензіар.Уа" документи засвідчені з порушенням порядку засвідчення копій документів, визначених п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003;

- на неодноразові вимоги суду ТОВ "Ліцензіар.Уа" оригіналів доданих до заяви документів для огляду в судовому засіданні не надано;

- копії документів, наданих ТОВ "Ліцензіар.Уа" до заяви з грошовими вимогами до боржника, за висновком суду не можуть вважатись належним чином засвідченими, а тому не відповідають критеріям допустимості та належності доказів у розумінні ст. 91 ГПК України, а зазначене, в свою чергу, викликало у суду сумніви достовірності наданих доказів та в послідуючому зумовило вимогу про витребування у заявника оригіналів поданих ним ксерокопій документів;

- встановивши факт неподання до господарського суду витребуваних ним оригіналів письмових доказів, застосувавши положення ч. 6 ст. 91 ГПК України судом першої інстанції не взято до уваги подані копії письмових доказів на підтвердження здійснення відступлення права вимоги та, як наладок, відхилено вимоги заявника у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзивах доводи, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Згідно зі ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону про банкрутство передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство, особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

При цьому, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами, що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство.

Як свідчать досліджені судом матеріали справи, заявник - ТОВ "Ліцензіар.Уа" свої вимоги до боржника - ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" обґрунтовує укладеним 12.07.2017 між ТОВ "Стекс-Схід", як первісним кредитором, та ТОВ "Ліцензіар.Уа", як новим кредитором, Договору №120717/01 про відступлення права вимоги , за умовами якого:

- п. 1.1. первісний кредитор відступає право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги виконання обов'язків ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" за Договором субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014 на проведення електромонтажних робіт, що укладений між ТОВ "Стекс-Схід" та боржником, додатком №2 від 12.11.2014 до Договору субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014 про визначення договірної ціни №1, актом виконаних будівельних робіт від 28.11.2014 до Договору субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014, лист №27/01/15-01 від 27.01.2015 з проханням підписати акт звіряння за Договором субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014, вимогою №30/01/15-01 від 30.01.2015 за Договором субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014, рішенням Господарського суду Харківської області від 16.06.2015, постановою Червонозаводського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №48787597 від 18.09.2015; постановою Червонозаводського ВДВС ХМУЮ про зупинення виконавчого провадження ВП №48787597 від 01.10.2015;

- п.1.2. до нового кредитора переходять права первісного кредитора за основним договором в наступному обсязі: право вимагати повернення суми основного боргу (з урахуванням індексу інфляції) в розмірі 66587 грн. 58 коп., пені в розмірі 7105 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 534 грн. 49 коп. та витрат зі сплати судового збору за розгляд Господарським судом Харківської області позовної заяви у справі № 922/2539/15 в розмірі 1827 грн. 00 коп.;

- 2.1. первісний кредитор передає новому кредитору всі документи, що підтверджують дійсність вимог боржника за актом приймання-передачі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, при зверненні з вимогами до боржника, які ґрунтуються на договірній передачі права вимоги, у справі про банкрутство господарському суду необхідно дослідити, зокрема сам договір, а також інші докази на підтвердження виконання сторонами умов цього правочину про передачу права вимоги, що, відповідно, надало б змогу встановити дійсність передачі уступки права вимоги. Тому саме на нового кредитора - ТОВ "Ліцензіар.Уа" у даному випадку покладений тягар доведення обставин виконання між сторонами умов Договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017, в тому числі необхідність підтвердження наявності в нього всіх документів на підтвердження дійсності вимог до боржника, що прямо передбачено як умовами п. 2.1. Договору, так і ч. 1 ст. 517 ЦК України.

Положеннями ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" було надано суду ксерокопії: Договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017; Акт приймання-передачі документів до договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017; Договір прощення боргу від12.07.2017; прибутковий касовий ордер №120717/01 від 12.07.2017 та квитанцію до цього ордеру від 12.07.2017; повідомлення про відступлення права вимоги від 12.07.2017 із доказами його направлення боржнику; Договір субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014 та інші документи на підтвердження виконання його умов; рішення Господарського суду Харківської області від 16.06.2015 у справі №922/2539/15, яким стягнуто з боржника на користь первісного кредитора суму основного боргу в розмірі 66587 грн. 58 коп., пені в розмірі 7105 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 534 грн. 49 коп. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп.; постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2015 та про зупинення ВП №48787597 від 01.10.2015.

Відповідно до ст. 32 ГПК України (в редакції до 15.12.2017, чинній на час звернення ТОВ "Ліцензіар.Уа" з вимогами до боржника) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (ст. 36 ГПК України в редакції до 15.12.2017).

Порядок засвідчення копій документів визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Виходячи з вищевказаного, у даному випадку, подані на підтвердження кредиторських вимог документи повинні містити підпис особи, яка відповідно до установчих документів правомочна діяти в інтересах юридичної особи або підпис особи, яка відповідно до вимог закону наділена правом підписання відповідних документів, при цьому учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Зазначені вимоги є загальними і розповсюджуються на письмові докази, подані всіма учасниками справи.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, ТОВ "Ліцензіар.Уа" не додано до своєї заяви належним чином засвідчених письмових доказів, якими останнє обґрунтовує свої вимоги до боржника, в тому числі підтверджуючих перехід права вимоги.

Як свідчать досліджені судом матеріали справи, всі документи, додані до заяви кредитора засвідчені лише печаткою ТОВ "Ліцензіар.Уа", а також підписом не визначеної особи, але не містять ані відмітки "Згідно з оригіналом", ні ініціалів, прізвища та дати засвідчення копії.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2017 у даній справі, окрім іншого, зобов'язано заявника - ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати суду оригінали документів доданих до заяви з вимогами до боржника.

При цьому, дослідивши зміст означеної ухвали та протокол судового засідання судовою колегією з'ясовано, що в судовому засіданні 20.12.2017 був присутній представник ТОВ "Ліцензіар.Уа" - Родзинський А.А., що свідчить про його повну обізнаність із змістом вимог суду про витребування оригіналів документів.

Ухвалою Господарського суду від 11.06.2018 у даній справі повторно зобов'язано ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати суду оригінали документів доданих до заяви з вимогами до боржника.

09.07.2018 до Господарського суду Харківської області від ТОВ "Ліцензіар.Уа" надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому директор означеного Товариства просив долучити засвідчену копію Договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017 та Акт приймання передачі документів до договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017 (а.с. 135-136, т.36).

Проаналізувавши вищезазначені копії документів судом встановлено, що останні також не можна визнати засвідченими належним чином, оскільки вони не містять дати засвічення копії письмового доказу, як того вимагає п. 5.27 Порядку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2018 у даній справі втретє зобов'язано ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати суду оригінали документів доданих до заяви з вимогами до боржника.

19.09.2018 до Господарського суду Харківської області від ТОВ "Ліцензіар.Уа" надійшла заява про відвід судді Усатого В.О. від розгляду справи №922/4054/15, за змістом якої видно, що представнику заявника було об'єктивно відомо про неодноразові вимоги суду щодо витребування оригіналів документів доданих до заяви з вимогами до боржника.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2018, окрім іншого, в черговий раз зобов'язано ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати оригінали витребуваних судом документів.

Відтак, встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави вважати, що місцевим судом, встановивши невідповідність засвідчення копій поданих заявником документів вимогам Національного стандарту, чотири рази витребувалось у ТОВ "Ліцензіар.Уа" оригінали доданих до заяви з вимогами до боржника документів, а представники останнього, в свою чергу, були повністю обізнані із вимогами суду щодо необхідності їх надання.

З наведених мотивів не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на те, що судом не ставились під сумнів достовірність копій поданих ним документів, оскільки саме встановлення невідповідності їх засвідчення вимогам стандартів, тобто обставина, яка не дає змоги вважати такі ксерокопії доказами, а також неодноразові вимоги суду про витребування оригіналів документів переконливо свідчать про наявність у суду сумнівів, щодо достовірності наданих заявником копії документів їх оригіналам.

07.11.2018 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відхилення вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" до боржника.

При цьому, із змісту протоколу судового засідання від 07.11.2018 (а.с.199 - 200, т.36) вбачається, що при розгляді справи був присутній ліквідатор ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром", який повідомив, що вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" ним розглянуті та не визнані, оскільки є підозра про їх невідповідність. Крім того, дослідивши вказаний протокол від 07.11.2018 судом апеляційної інстанції встановлено, що ліквідатор у судовому засіданні, у зв'язку з відсутністю оригіналу договору та через ненадання заявником оригіналів витребуваних судом документів наголошував про наявність в нього сумнівів виконання договору відступлення права вимоги та просив суд відмовити у визнанні вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" та їх включенні до реєстру вимог кредиторів.

Отже, як свідчать досліджені судом докази, ліквідатор ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" - арбітражний керуючий Кошовський С.В. заперечував факт виконання між сторонами договору відступлення права вимоги, а також поставив під сумнів достовірність наданих ТОВ "Ліцензіар.Уа" доказів. Судом першої інстанції також було поставлено під сумнів відповідність поданих заявником копій письмових доказів їх оригіналам та неодноразово витребувалось від заявника оригінали письмових доказів, поданих на підтвердження своїх вимог, які останнім, будучи в повній мірі обізнаним із відповідними вимогами, так суду надані не були.

Частиною 4 ст. 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ТОВ "Ліцензіар.Уа" не зазначив про наявність у нього або в іншої особи оригіналів усіх поданих ним до господарського суду копій письмових доказів, не подав до господарського суду витребувані ним оригінали таких письмових доказів, а ліквідатор ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" - арбітражний керуючий Кошовський С.В. та суд ставлять під сумнів відповідність поданих заявником копій письмових доказів їх оригіналам, то в силу ч. 6 ст. 91 ГПК України судом першої інстанції правомірно не взято до уваги подані копії письмових доказів на підтвердження здійснення відступлення права вимоги, і як наслідок правомірно відхилено вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа" у сумі 75994,92 грн. до боржника.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що лише факт наявності у ТОВ "Ліцензіар.Уа" оригіналів Договору субпідряду №2/17/14 від 12.11.2014, інших документів на підтвердження виконання його умов, а також оригіналів документів, які підтверджують правонаступництво може підтвердити обставини виконання між сторонами самого Договору №120717/01 про відступлення права вимоги від 12.07.2017, у зв'язку з чим підтвердити, що заявник дійсно набув статусу нового кредитора.

У даному випадку наявність кредиторської заборгованості у первісного кредитора - ТОВ "Стекс-Схід", яка стягнута за рішенням суду, що набрало законної сили судом не може ставитись під сумнів, проте предметом дослідження заяви ТОВ "Ліцензіар.Уа" з вимогами до боржника є не лише фактична наявність боргу, а й обставини переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового.

Підтвердженням того, що ТОВ "Ліцензіар.Уа" набув статус нового кредитора ПрАТ "Інститут "Укроргверстатінпром" є саме фактична наявність (на руках) у нового кредитора оригіналів всіх документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України).

Виходячи із пояснень ліквідатора, які висловлені в судовому засіданні апеляційної інстанції 03.04.2019, він не заперечує проти наявності кредиторської заборгованості у боржника перед ТОВ "Стекс-Схід", а лише ставить під сумнів факт правонаступництва ТОВ "Ліцензіар.Уа" за відсутності оригіналів документів.

Що стосується доводів апелянта про порушення його права на розгляд справи упродовж розумного строку, а також на ефективний засіб юридичного захисту, то колегія суддів, в аспекті зазначеного, вважає за доцільне звернутись до практики ЄСПЛ, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до обставин у даній справі, що розглядається, судом встановлено, що заявник обґрунтовує свої вимоги з посиланням на докази, відтворені копії яких ставляться під сумнів учасниками справи та судом.

При цьому, як свідчать досліджені докази, судом першої інстанції було забезпечено достатньо часу та створено всі необхідні умови для надання заявнику можливість надати оригінали поданих ним неналежно засвідчених копії документів, а його (заявника) представники, в свою чергу, були повністю обізнаний з вимогами суду, але їх проігнорували, витребувані судом документи так і не надали, при цьому не зазначили будь-яких причин невиконання вимог суду.

Колегією суддів при дослідженні обставини справи не встановлено будь-яких обставин, факторів або судових процедур, які б заважали або заважають ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати оригінали або належним чином засвідчені копії документів на підтвердження того, що він являється новим кредитором. При цьому, в апеляційній скарзі не зазначено жодних обставин, які б заважали заявнику надати витребувані судом оригінали документів, а також у випадку якщо він дійсно їх подавав до суду, ним не доведено неможливості ознайомитись із змістом протоколів судових засідань, в яких відсутнє відображення такої процесуальної дії як огляд судом оригіналів документів та надати свої зауваження в порядку ст. 224 ГПК України щодо складення цих протоколів з вимогою включити додаткові відомості, вміщені у протоколі судового засідання.

Крім того, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання скаржника на те, що місцевим судом проявлено надмірний формалізм, оскільки витребування судом оригіналів документів, їх огляд і дослідження в судовому засіданні за участі представників сторін є звичайною, загальноприйнятною і обов'язковою (за умови наявності вимоги інших учасників справи) процедурою судового процесу, яка повинна бути виконана. Зазначене процедурне питання жодним чином не обтяжує учасників судового процесу, а спрямоване виключно на досягнення мети втілити довіру до поданих сторонами доказів, їх фактичної наявності, реальності та достовірності. При цьому, як свідчать матеріали справи суд першої інстанції та інші учасники справи (ліквідатор) вимагали у ТОВ "Ліцензіар.Уа" надати оригінали поданих ним копії документів. Виконання такої простої вимоги та дослідження судом оригіналів документів унеможливить для всіх учасників процесу виникнення будь-яких сумнівів у достовірності поданих доказів та, в свою чергу буде гарантією законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно приписів ч. ч. 1, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог чинного законодавства (ч. 6 ст. 91 ГПК України) суд наділений правом витребувати оригінали поданих учасниками копії документів, а уразі їх не подання, має повноваженням не брати ці докази до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, до своєї заяви ТОВ "Ліцензіар.Уа" надано ксерокопії документів засвідчені з порушенням порядку засвідчення копій документів, що не давало можливості вважати їх доказами. Разом з тим, в подальшому, директором ТОВ "Ліцензіар.Уа" надано засвідчені копії лише частини документів, зокрема самого договору відступлення права вимоги та акт приймання-передачі, проте не надано їх оригіналів, хоча за умовами договору передачі прав визначено умову, що заявнику при підписанні цього договору передаються всі документи, які підтверджують право вимоги.

У цьому зв'язку колегія суддів зазначає, що саме з тих причин, що заявник не надав витребувані оригінали доказів можливо дійти висновку про відсутність в нього оригіналів документів про право вимоги та відсутність доказів передачі цих документів про право вимоги новому кредитору, що свідчить про відсутність у ТОВ "Ліцензіар.Уа" самого права вимоги. Тобто обставини правонаступництва ним не доведені.

Відтак колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що місцевим судом проявлено надмірний формалізм, оскільки це суперечить дійсним обставинам справи, зважаючи на те, що першочергово встановлення факту наявності всіх оригіналів документів у нового кредитора є обставинами, відповідно до яких можливо пересвідчитись у виконанні договору про відступлення права вимоги та наявності права дійсної вимоги.

Відносно доводів про порушення судом розумного строку розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ, питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (див. SьЯmann v. Germany, рішення від 16.09.1996, § 48; Kudla v. Poland [GC], no. 30210/96, § 124).

Судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989). Порушення розумних строків тривалості судового провадження може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Колегія суддів при розгляді даної справи вважає, що дійсно розгляд заяви з кредиторськими вимогами до боржника більше одного року (у даному випадку близько 16 місяців) не може вважатись розумним строком, але надаючи оцінку причинам довготривалості розгляду справи у сукупності суд бере до уваги наступні обставини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи з 18.07.2017 по 07.11.2018, при цьому довготривалий розгляд вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" зумовлений наступними факторами: направленням матеріалів справи до судів вищих інстанцій; розглядом питання призначення нового ліквідатора, якого було зобов'язано розглянути вимоги заявника; невиконанням вимог суду ТОВ "Ліцензіар.Уа" щодо необхідності надання оригіналів поданих документів; необхідністю розгляду заяв ТОВ "Ліцензіар.Уа" про відвід головуючого судді Усатого В.О., які в подальшому визнавались необґрунтованими та залишались без розгляду з тих підстав, що такі дії визнавались судом зловживанням процесуальним правом; також мала місце неявка ліквідатора у судові засідання та подання останнім клопотань про відкладення розгляду справи, які задовольнялись судом.

Відтак, колегія суддів, проаналізувавши наведені обставини справи в їх сукупності, вважає, що тривалість розгляду справи у даному випадку пов'язана не лише з виною суду (який 13.07.2017 провадження у справі за заявою ТОВ "Ліцензіар.Уа" відкрив, а тільки з 20.12.2017 почав витребувати оригінали поданих заявником копій документів, тобто через 5 місяців), а в тому числі й з діями: по-перше, представників ТОВ "Ліцензіар.Уа", які не вживали в повній мірі надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження, оскільки не виконували вимоги суду, щодо необхідності надання оригіналів витребуваних ним документів, а також неодноразово заявляли необґрунтовані відводи, дії відносно подання якого в останньому випадку, визнано судом зловживанням процесуальними правами; по-друге, з діями ліквідаторів, які не з'являлись в судові засідання та подавали клопотання про відкладення розгляду справи. Тобто обставини тривалого розгляду справи пов'язані не виключно з процесуальними рішеннями суду, але й з діями як представників ТОВ "Ліцензіар.Уа", так і ліквідаторів банкрута.

Що стосується доводів скаржника про обставини наявності заборгованості, які встановлені в рішенні Господарського суду Харківської області від 16.06.2015 у справі №922/2539/15, то колегією суддів встановлено, що дійсно зазначеним рішенням стягнуто з боржника на користь ТОВ "Стекс-Схід" (первісного кредитора) основний борг в розмірі 66587,58 грн., пені в розмірі 7105,85 грн., 3% річних у сумі 534,49 грн. та витрат зі сплати судового збору 1827,00 грн. Проте, зазначені обставини не відносяться до предмету доказування при розгляді вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" до боржника у даній справі, з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, по-перше: заявник - ТОВ "Ліцензіар.Уа" не приймав участі у справі №922/2539/15 і склад учасників у даній справі відмінний, що не дає можливості застосувати ч. 4 ст. 75 ГПК України; по-друге: у даному випадку вирішальне значення має не встановлення заборгованості у боржника перед ТОВ "Стекс-Схід" (яка до того ж судом і не ставиться під сумнів), а наявність підстав для переходу та дійсність права вимоги, що може бути реалізовано шляхом дослідження оригіналів документів, які підтверджують таке право.

Колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання скаржника на те, що учасники справи не ставили під сумнів копії наданих документів, а також про те, що ліквідатором не було розглянуто вимоги ТОВ "Ліцензіар.Уа", оскільки:

По-перше, протокол судового засідання від 07.11.2018, є джерелом доказів, відображає весь хід судового розгляду справи та фіксує пояснення учасників судового процесу; у вказаному протоколі чітко визначено висловлену позицію ліквідатора, який ставить під сумнів подані заявником копії документів за відсутності їх оригіналів;

По-друге, положеннями ст. 224 ГПК України передбачено можливість учасників справи викласти зауваження щодо технічного запису судового засідання, протоколу судового засідання та їх розгляд, проте в матеріалах справи відсутні будь-які зауваження відносно оформлення протоколу від 07.11.2018, що не дає суду апеляційної інстанції підстави ставити під сумнів викладену в ньому інформації про хід судового процесу;

По-третє, як вже зазначалось, ліквідатор ставить під сумнів подані заявником копії документів та виклав свої пояснення щодо неможливості розгляду вимог ТОВ "Ліцензіар.Уа" через відсутність оригіналу договору про відступлення права вимоги та оформлених на його виконання документів.

Стосовно аргументів скаржника про те, що в судових засіданнях 18.07.2017, 20.07.2017, 22.08.2017 представник ТОВ "Ліцензіар.Уа" надавав суду для огляду оригінали документів, то колегія суддів зазначає, що такі посилання не відповідають дійсності, зважаючи на наступне:

- в судовому засіданні 18.07.2017 представником ТОВ "Ліцензіар.Уа" - Донде Вадимом заявлено та судом прийнято до розгляду відвід головуючому судді Усатому В.О., при цьому суд не переходив до стадії дослідження доказів, на якій проводиться така процесуальна дія як огляд письмових (речових) доказів, а лише оголосив перерву до 20.07.2017 для розгляду заявленого відводу;

- в протоколі судового засідання 20.07.2017 не зафіксовано таку процесуальну дію, як огляд оригіналів письмових доказів, а також не міститься інформації про те, що такі документи (оригінали) надавались учасниками справи; будь-які зауваження щодо оформлення протоколу від 20.07.2017 в порядку ст. 224 ГПК України в матеріалах справи відсутні;

- 22.08.2017 в судове засідання представники учасників справи не з'явились, відтак посилання апелянта на те, що його представник міг надавати суду в цей день оригінали документів, судом апеляційної інстанції оцінюється критично.

Отже, посилання скаржника на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду про не доведення обставин правонаступництва та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Ліцензіар.Уа" не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 підлягає залишенню без змін.

Відмова у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України є підставою для віднесення судового збору за її подання на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліцензіар.Уа" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/4054/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко

(У судовому засіданні 03.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано суддями 12.04.2019).