ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" квітня 2019 р.Справа № 922/352/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши клопотання Харківської міської ради про зустрічне забезпечення позову (вх. № 7361 від 25.03.2019) у справі

за позовом Приватної фірми "Інверком", м. Харків
до 1. Харківської міської ради, м. Харків , 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

першого відповідача - ОСОБА_1, дов. від 20.12.2018 № 08-21/3466/2-18;

другого відповідача - ОСОБА_2, дов. від 03.01.2019 № 32-20-0.14,2-21/62-19;

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Інверком", м. Харків, звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1143/176-18 від 20.07.2018 та визнати недійсними п. 5 та п. 9 договору оренди землі від 08.10.2018.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2019 відкрито провадження у справі № 922/352/19 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26.03.2019 о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2019 клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 6363 від 13.03.2019) - задоволено частково. До розгляду справи № 922/352/19 по суті, заборонено першому відповідачеві - Харківській міській раді, вчиняти дії щодо стягнення з позивача - Приватної фірми "Інверком" орендних платежів, згідно з п. п. 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018, укладеному між Приватною фірмою "Інверком" (61103, м. Харків, пр. Науки, 77, літ. "А-18-20", ) та Харківською міською радою (61002, м. Харків, пл. Конституції, 7, ).

25.03.2019 до господарського суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, звернулась Харківська міська рада (вх. № 7361), в якій просить суд вжити заходи зустрічного забезпечення позову, шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 446080,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що застосування заходів забезпечення позову як заборона вчиняти дії щодо стягнення орендних платежів згідно п.п. 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018 призведе до безоплатного використання комунальної власності та буде порушувати права та інтереси територіальної громади міста Харкова на фінансування програм стабілізації, соціально економічного розвитку територіальної громади та інших пріоритетних галузей, які забезпечують життєдіяльність територіальної громади міста. А, отже, внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 446080,00 грн., які Харківська міська рада недоотримає за період розгляду справи № 922/352/19 по суті, а саме, в межах можливого строку розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, враховуючи розмір орендної плати по договору оренди від 08.10.2018, є підставою для застосування зустрічного забезпечення позову.

У судовому засіданні 04.04.2019 представник заявника підтримав подане клопотання, просив суд його задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 04.04.2019 не з'явився, через канцелярію суду надав заперечення на клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову (вх. № 8191), в якому зазначив, що заборгованість з орендної плати, що може виникнути під час розгляду справи, не відповідає визначенню збитків, визначених ст. 22 ЦК України, а, отже на думку позивача, підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення відсутні.

В статті 141 ГПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення.

З аналізу положень статті 141 ГПК України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення - є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Виходячи із приписів ч. 4 ст. 141 ГПК України, законодавець не обмежує право сторони звернутись після застосування судом заходів забезпечення позову із клопотанням про зустрічне забезпечення. І суд зобовязаний розглянути клопотання сторони, дати оцінку наведеним в ньому доводам та доданим доказам.

Умовою застосування заходів зустрічного забезпечення - є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів з урахуванням обставин справи може утруднити чи зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

Вказаною нормою процесуального закону передбачено право суду, а не обов'язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2851/17.

У вирішенні питання про зустрічне забезпечення, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення; наявності зв'язку між конкретним заходом зустрічного забезпечення і заходами забезпечення позову.

Заходи до зустрічного забезпечення повинні бути співмірними із заходами забезпечення позову. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до зустрічного забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, саме на заявника чинним законодавством покладено доведення факту наявності порушення, наявність та розмір понесених можливих збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і можливими збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків (упущеної вигоди). Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та можливими збитками має бути прямим та безпосереднім.

Крім цього, здійснюючи судочинство суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «ОСОБА_2 проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, в силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, станом на день розгляду даної заяви, першим відповідачем жодним чином не доведено можливості заподіяння збитків та не надано доказів неможливості здійснення господарської діяльності, відтак відсутні підстави стверджувати про можливі збитки відповідачеві - Харківській міській раді, які будуть понесені в майбутньому.

Харківською міською радою не доведено, що застосування заходів забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо стягнення орендних платежів з позивача, згідно п.п. 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018 призведе до безоплатного використання комунальної власності та буде порушувати права та інтереси територіальної громади міста Харкова.

Водночас, суд звертає увагу на недоведеність Харківською міською радою наявності причинного звязку між тим, що вона є бюджетною установою, її бюджетним фінансуванням та кредитуванням та вжитими судом за заявою позивача заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачем здійснення стягнення з позивача орендних платежів за користування землею, оскільки правомірність визначення їх розміру, є предметом розгляду даного спору. Крім того, позивач помилково вважає, що це призведе до безоплатного використання комунальної власності, оскільки орендна плата за землю є обєктом оподаткування і є обовязкова до сплати в порядку ст.ст. 265,288 ПК України.

Таким чином, на день розгляду клопотання першого відповідача про зустрічне забезпечення позову відсутні підстави стверджувати про можливі збитки відповідача, які понесені та будуть понесені у майбутньому.

З огляду на наведене та те, що заявником не надано достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів зустрічного забезпечення позову може призвести до заподіяння першому відповідачеві збитків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Харківської міської ради про зустрічне забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Харківської міської ради про зустрічне забезпечення позову (вх. № 7361 від 25.03.2019).

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 08.04.2019

Суддя ОСОБА_3
справа № 922/352/19