ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/650/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнарс Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»

про стягнення 9615,03грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнарс Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення 9615,03грн виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 05.09.2018 в м. Києві по Броварському проспекту відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сідрейл» під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Рейнарс Україна» під керуванням водія ОСОБА_2, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП. Позивачем на підставі договору добровільного страхування №28-0199-РМ2-17-00124 від 12.07.2017 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сідрейл», власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак НОМЕР_1, було виплачено страхове відшкодування. В свою чергу, страховиком відповідача було частково здійснено оплату відшкодування позивачу, внаслідок чого просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 9615,03грн, як власника джерела підвищеної небезпеки.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейнарс Україна» у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вказаний розмір страхового відшкодування є значно меншим за передбачену Полісом страхову суму (ліміт відповідальності) 100 000,00грн і йому не відомо про причини невиплати страхового відшкодування страховиком у повному розмірі.

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ

12.07.2017 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Сідрейл» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-17-00124, а саме транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG (а.с.15). Зі строком дії з 14.07.2017 по 13.07.2022.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів; страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ГК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

05.09.2018 в м. Києві по Броварському проспекту відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сідрейл» під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Рейнарс Україна» під керуванням водія ОСОБА_2.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.09.2018 ОСОБА_2 визнано винною винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору страхування на підставі рахунку №В000023565 від 07.09.2018, страхового акту №СТОКА-6906 та розрахунку до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 43543,89грн, яке було перераховано на рахунок визначений страхувальником, що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №19559 від 19.09.2018, копія якого мітиться в матеріалах справи.

На момент скоєння ДТП транспортний засіб VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_2 знаходився у власності відповідача, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол).

Як вбачається з полісу № №АК/8755509, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», відповідно до якого відповідальність за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00грн, франшиза становить 0,00грн.

28.12.2018 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Аха страхування» здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 33928,86грн, що підтверджується платіжним дорученням №525_118 від 28.12.2018.

Таким чином, позивач вказує, що для проведення повного відшкодування збитків відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу грошові кошти у розмірі: 9615,03грн = 43543,89грн 33928,86грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1187 Цивільного Кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1. ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пунктом 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що розмір страхового відшкодування є значно меншим за передбачену Полісом страхову суму (ліміт відповідальності) 100 000,00грн і йому не відомо при причини невиплати страхового відшкодування страховиком у повному розмірі.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Пункт 9 частини першої вказаної статті до видів обовязкового страхування відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ОСОБА_3 Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №227/2552/17 (№61-39657св18) від 13.03.2019.

Приймаючи до уваги, що страхова сума (ліміт відповідальності) за полісом № АК/8755509 від 03.05.2018 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 100 000,00грн і є значно більшою суми заподіяної шкоди (43543,89грн), обовязок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика відповідача у даній справі - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування».

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення 9615,03грн виплаченого страхового відшкодування з відповідача задоволенню не підлягають.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процессуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 12.04.2019

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова