СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа № 905/2156/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" (вх.№376Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 26.12.2018 (м. Харків, суддя Фурсова С.М., повний текст рішення складено 26.12.2018) у справі №905/2156/18,

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", с. Сергіївка, Покровський район, Донецька обл.,

про стягнення 10150,00 грн заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

19.11.2018 до Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" про стягнення 10150,00 грн заборгованості.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.12.2018 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 10150,00 грн штрафу, а також 1762,00 грн судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 26.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що вантажовідправник правильно вказав усі дані маси вантажу у залізничній накладній № 49739691 від 15.05.2018 та завантажив вагон № 56348980 - тара 22500 кг, маса вантажу 69800 кг. У залізниці ніяких зауважень при оформленні перевізних документів та при прийнятті вантажу до перевезення не було, що на його думку свідчить про відсутність порушень ним норм чинного законодавства. Також апелянт вказує на те, що відправник масу вантажу визначав на 150-тонних вагонних вагах, про що зазначено в накладній № 49739691 від 15.05.2018, а на ст. Авдіївка вантаж переважено на 100 тонних електронних вагах, повірених 13.04.2018. Окремо апелянт зауважує, що штраф у розмірі п'ятикратної плати за неправильно вказану масу вантажу у з/накладній № 49739691 є надмірно великим, оскільки зобов'язання сторін за договором перевезення були виконані і позивачу не завдано матеріальної шкоди.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 поновлено ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №905/2156/18; відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 26.12.2018 у справі №905/2156/18; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга може бути розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали про відкриття провадження у справі згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень були отримані представником позивача - 26.02.2019, представником відповідача - 25.02.2019.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Тобто, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2424 від 06.03.2019), в якому він просить оскаржуване рішення - залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що правильність визначення ваги вантажу та внесених в накладну відомостей щодо ваги вантажу, при перевірці перевізних документів не передбачена. Відповідно до п. 28 "Правил приймання вантажів до перевезення" вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, на піввагони, тощо), а у даному випадку спірний вагон є напіввагоном, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагону, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Також позивач вказує на те, що спосіб зважування вантажу по станції призначення Авдіївка не суперечить вимогам Правил видачі вантажів. Та обставина, що спірний вагон прослідував пункт комерційного огляду поїздів (вагонів) по станції Покровськ без будь-яких зауважень, може свідчити тільки про те, що у комерційному відношенні до спірного перевезення ніяких зауважень не було, тобто не було витікання вантажу, не було доступу до нього сторонніх осіб і т.п. Також позивач заперечує проти зменшення розміру штрафних санкцій з тих підстав, що відповідач фактично визнає допущенні ним порушення при внесенні відомостей про масу вантажу до накладної, оскільки відсутня мотивація про майновий стан відповідача, що заслуговувала б на увагу суду.

Колегія суддів повідомляє, що клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив замінити найменування сторони по справі (позивача) з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ.

Розглянувши клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку щодо його задоволення з таких підстав.

27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Укрзалізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 №938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України "Про акціонерні товариства" повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов'язковою складовою найменування акціонерного товариства.

У абз. З ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зазначено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень слідує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне не є його реорганізацією.

Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

У разі коли така зміна сталася в процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про заміну найменування сторони по справі (позивача) з Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, , в особі: регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, на Акціонерне товариство «Українська залізниця», 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, , в особі: регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», 84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що 15.05.2018 року ТОВ "ЗФ Свято-Варваринська" (вантажовідправник), з первісної станції Удачна Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці на адресу ПрАТ "Авдіївський КХЗ" (вантажоодержувач) відправило за залізничною накладною №49739691, зокрема у вагоні №56348980 вантаж - концентрат вугільний.

При оформленні залізничної накладної №49739691 від 15.05.2018 відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №56348980 - 69800 кг.

Як свідчить розділ 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на 150 тонних вагонних вагах.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Згідно з п.28. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

На кінцевій станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №56348980 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами контрольної перевірки станцією Авдіївка Донецької залізниці був складений комерційний акт №482803/125 від 16.05.2018, відповідно до якого за результатами контрольного переважування вагону №56348980 на справних 100-тонних електронних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці виявилось, що при переваженні вага брутто складає 89650 кг., тара по документу 22 500 кг, нетто 67 150 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 2 650 кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що в технічному та комерційному відношенні вагон справний. Навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, марковане трьома повздовжними смугами по всій довжині вагону. Виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено. Двері, люки зачинені. Течі вантажу немає.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Колегією суддів встановлено, що комерційний акт №482803/125 від 16.05.2018 підписаний належними особами у відповідності до п.10. Правил складання актів.

Згідно технічного паспорту ваг №0380 станції Авдіївка Донецької залізниці, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 13.04.2018.

Позивач на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, у зв'язку із неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній №49739691, вагон № 56348980, нарахував відповідачу штраф у розмірі 10150,00 грн.

Несплата відповідачем штрафу зумовила звернення позивача до суду з указаним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту передбачено, право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у відповідності до норм чинного законодавства, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом №482803/125 від 16.05.2018.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу. Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, відповідачем суду не надано.

Згідно з п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 2030,00 гривень, заявлений штраф до стягнення у розмірі 10 150,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним та відповідає ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1,0%.

Отже, норма недостачі становить 225 кг, а виявлена недостача - 2 650 кг.

Таким чином саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про відсутність порушень ним норм чинного законодавства з огляду на те, що у залізниці ніяких зауважень при оформленні перевізних документів та при прийнятті вантажу до перевезення не було.

Вказані твердження відповідачем не можуть бути прийняті до уваги з таких підстав.

Згідно з пунктами 1,7 та 8 ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 «Правил приймання вантажів до перевезення» - загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

Оскільки відповідно до п. 28 "Правил приймання вантажів до перевезення", вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, на піввагони, тощо), а у даному випадку спірний вагон є напіввагоном, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагону, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Таким чином залізницею були перевірені лише дані, внесені в накладну (відповідність внесення даних вимогам додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів), а не відповідність фактичної ваги вантажу даним, внесеним в графу 24 накладної, що не входить до кола обставин, які з'ясовуються при перевірці перевізних документів (п.1.6 Правил).

Оскільки залізниця отримала від відповідача в електронному вигляді всі вказані в розділі 9 документи, та перевірила їх, вантаж був прийнятий до перевезення, що жодним чином не підтверджує факту перевірки ваги вантажу залізницею.

Як з цього вбачається, правильність визначення ваги вантажу та внесених в накладну відомостей щодо ваги вантажу, при перевірці перевізних документів не передбачена.

Окрім того, згідно комерційного акту №482803/125 від 16.05.2018 станції Авдіївка зазначено, що навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, марковане трьома повздовжними смугами по всій довжині вагону. Виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено. Двері, люки зачинені. Течі вантажу немає.

Тобто вантаж доставлено до отримувача без слідів втрат, доступу до вантажу та без стороннього втручання, як і було отримано для перевезення від вантажовідправника.

Також на думку апелянта невідповідність маси вантажу сталася с підстав різного способу його зважування.

Так, відповідач вказує на те, що відправник масу вантажу визначав на 150-тонних вагонних вагах, про що зазначено в накладній № 49739691 від 15.05.2018, а на ст. Авдіївка вантаж переважено на 100 тонних електронних вагах, повірених 13.04.2018.

Проте, згідно зазначених самим відповідачем п.п.22, 28, 29, 31 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення повинна проводитися, як правило, тим самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Тобто вказана умова не є імперативною.

Відповідно до п 10 Правил приймання вантажів до перевезення зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розчіплення. Зважування під час руху дозволяється тільки на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування. Із зупинкою і розчіпленням вагонів зважуються вантажі: картопля, овочі, баштанні культури, макуха, сіль харчова, метали всіх найменувань і лом кольорових металів, які перевозяться навалом.

Зважування на вагонних вагах інших вантажів провадиться із зупинкою вагонів без розчіплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування. Маса тари вагонів у цих випадках може прийматися за трафаретом на вагоні.

Як видно з пункту 10 Правил, вантаж вугілля не зазначений як такий, що зважується із зупинкою і розчіпленням.

Згідно змісту комерційного акту №482803/125 від 16.05.2018 можна зробити висновок, що зважування на станції Авдіївка вагону з вантажем відбувалось у статиці (зважування відбувалось два рази, чого не можна зробити у русі).

Тому спосіб зважування вантажу по станції призначення Авдіївка не суперечить вимогам Правил видачі вантажів.

Окремо апелянт зауважує, що штраф у розмірі п'ятикратної плати за неправильно вказану масу вантажу у з/накладній № 49739691 є надмірно великим, оскільки зобов'язання сторін за договором перевезення були виконані і позивачу не завдано матеріальної шкоди.

До вказаних тверджень відповідача колегія суддів ставиться критично з таких підстав.

Пунктом 5.5. розділу 4 Правил перевезення вантажів встановлено, якщо під час перевезення або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно до ст. 122 Статуту залізниць України.

Так, згідно зі ст. 122 Статуту за неправильно зазначені в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код, адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно ст. 118 цього статуту, якою встановлено стягнення штрафу у п'ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

У п. 6.2 Роз'яснення Президії Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002р. за№ 04-5/601 (із змінами та доповненнями) та ч. 4 п. 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм, транспортного законодавства» від 29.11.2007р. № 01-8/917, у застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Вказана правова позиція щодо зменшення штрафних санкцій висловлена у постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду по справі №914/2339/17 від 05.02.2019.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача про неправильне застосування господарським судом норм чинного законодавства та неповного з'ясування обставин справи при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 26.12.2018 у справі №905/2156/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян