ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа №909/613/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - прокурор Рогожнікова Н.,

відповідач - не з'явився;

третя особа - Крайник О.В. (представник).

розглянувши матеріали апеляційної скарги ФОП Шкварок Ольги Мирославівни б/н від 28.12.2018

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2018 (суддя Фрич М.М.), повний текст складено - 22.11.2018,

у справі № 909/613/18

за позовом: Першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни, м.Івано-Франківськ

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна служба України з безпеки на транспорті, м.Київ

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом на суму 18 043,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Перший заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави подав позов до Фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 18 043,03 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2018 (суддя Фрич М.М., повний текст складено) - 22.11.2018 у справі № 909/613/18 позов першого заступника прокурора Тернопільської області до фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна служба України з безпеки на транспорті, про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 18 043 грн 03 к. - задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни в доход бюджету України - плату за проїзд великовагового транспортного засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 18 043, 03 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни на користь прокуратури Тернопільської області судовий збір в розмірі 1762 грн.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що Відповідно до товарно-транспортної накладної CA-ЦБ/РНв-007046 від 10.03.2018 року - транспортні послуги надавалися автомобільним перевізником ФОП Шкварок О.М., водій ОСОБА_5 Відповідно до Розрахунку №01 від 12.03.2018 року встановлено плату за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в розмірі 556, 87 євро. Порядком № 879 передбачено, що обов'язок сплатити плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника, яким зазначено ФОП Шкварок О.М.

Також, суд звертає увагу, що у спірному випадку, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем плати за проїзд відповідно до розрахунку №1 від 12.03.2018 року, який було складено за наслідками габаритно-вагового контролю та на підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, а така несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що порушує інтереси держави та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі відповідач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що:

1) прокурор у даному випадку не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави самостійно та яким є Державна служба України з безпеки на транспорті;

2) транспортний засіб, який здійснював перевезення та був об'єктом перевірки, був переданий за договором оренди третій особі у тимчасове користування. Фактично скаржник є власником цього транспортного засобу, проте такий перебуває у користуванні іншої особи. Зазначає, що у період з 10 по 12 березня 2018 року ФОП Вівчаренко Б.М. здійснювалось перевезення товару по товаро-транспортній накладній СА-ЦБ/РНв-007046 від 10 березня 2018 ркоу транспортним засобом марки DAF XF95.480, р.н. НОМЕР_2 на замовлення ТОВ «Сандора», а водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ФОП Вівчаренко М.Б. Вважає, що докази у справі свідчать про те, що перевезення 12.03.2108 року здійснював не скаржник, а третя особа відповідно до Договору оренди транспортного засобу, а відтак і відсутні підстави для стягнення плати з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, мотивуючи це тим, що дані щодо перевізника та водія встановлювалися на підставі товарно-транспортної накладної, відповідно до якої перевізником зазначено ФОП Шкварок О.М., водій ОСОБА_5 Також встановлено, що ФОП Шкварок О.М. є власником транспортного засобу, щодо якого проводився габаритно-ваговий контроль.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу, які подані до апеляційного суду у встановлений термін, третя особа без самостійних вимог на предмет спору вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним та зазначає, що посадовими особами рейдова перевірка була здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства з дотриманням порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .

У судове засідання не з'явився представник відповідача, хоча учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов'язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове рішення про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

11.07.2018р. перший заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави подав позов до Фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 18 043,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Управлінням Укртрансбезпеки в Тернопільській області виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, у зв'язку з чим відповідачу нараховано плату за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 18 043,03 грн. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", п.8 ч. 2 ст. 16, ч.1 ст.22, п.4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225, 226 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 53 Господарського процесуального кодексу України.

У Позовній заяві прокурором також зазначено, що Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, яка є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Прокурор вважає, що законодавець не надав Державній службі України з безпеки на транспорті повноважень на звернення до суду з даного спірного питання, а тому Державна служба України з безпеки на транспорті не може здійснювати процесуальні права позивача.

Встановлено, що 12.03.2018 року головному спеціалісту ВДКНБТ видане направлення №019498 на проведення рейдової перевірки: Тернопільська область, а/д М-12, км 190+100, пост НПУ, ППГВК, а.д. Р-41, км 20+800, об'їзна м. Тернополя (а.с.31 т.1).

Актом перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №045344 встановлено порушення: автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_2 надавалися послуги з перевезення вантажу, згідно чеку зважування №2321 від 12.03.2018 року навантаження на одинарну вісь становить 12,4 т, у водія відсутній дозвіл на перевезення великовагового вантажу автомобільними дорогами України загального користування (а.с.28 т.1).

Відповідно до Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0008110 від 12.03.2018 року та Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0012080 від 12.03.2018 року встановлено, що фактичне навантаження на осьову вісь становить 12,4 тонн, при нормативно допустимих 11 тонн (а.с.24, 25 т. 1).

Відповідно до Акту №0012080 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 12.03.2018 року маршрут транспортного засобу DAF, модель XF 95.480 реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричіпу марки ROLFO, модель S3363FR, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить Шкварок Ользі Мирославівні становив: с. Мішково-Погорілове, Вітовський район Миколаївська обл. - с. Острів, Тернопільська обл, 687, 5 км.

Відповідно до товарно-транспортної накладної CA-ЦБ/РНв-007046 від 10.03.2018 року - транспортні послуги надавалися автомобільним перевізником ФОП Шкварок О.М., водій ОСОБА_5 (а.с.30 т.1).

Відповідно до Розрахунку №01 від 12.03.2018 встановлено плату за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в розмірі 556, 87 євро (а.с.26 Т.1).

26.03.2018 відповідачу направлено повідомлення начальника управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області про необхідність оплати заборгованості в розмірі 556, 87 євро до 12.04.2018 року (а.с.29 т.1).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 06 лютого 2019 року справа №927/246/18, здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на надземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Державна служба України з безпеки на транспорті здійснює функції з управління автомобільними дорогами спільного користування та має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

Згідно пп. 15, 27 п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку, територіальні органи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно пп. 27 п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Підпункт 27 пункту 5 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 320 від 25.04.2018, яка набрала чинності 03.05.2018.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Вищезазначене було предметом дослідження судом першої інстанції, проте суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача - прокурора щодо обґрунтування представництва інтересів держави та звернення прокурора з самостійним позовом у даній справі.

Відтак, до повноважень Укртрансбезпеки входить також вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Апеляційний суд вважає, що повноваження Укртрансбезпеки у виді вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю охоплює також здійснення і судового захисту порушеного права, подання позову до суду про стягнення плати.

Проте, прокурором при обґрунтуванні підстав для захисту інтересів держави та самостійного звернення до суду з таким позовом в даному випадку не доведено як відсутність відповідного органу, який має повноваження для звернення до суду у спірних правовідносинах, а також не доведено факту неналежного здійснення таким органом захисту інтересів держави. Належні докази, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" відсутні.

Згідно ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо:1) позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не наведено виключних випадків представництва інтересів держави у даному випадку, натомість, з дослідження відповідних положень законодавства вбачається наявність органу, уповноваженого захищати інтереси держави в разі необхідності вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю .

Висновок апеляційного суду.

За таких обставин, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2018 у справі №909/613/18 підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення позову Першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави до Фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни, м.Івано-Франківськ, про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом на суму 18 043,03 грн. - без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись статтями 119, 226, 234, 277, 278, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ФОП Шкварок Ольги Мирославівни б/н від 28.12.2018 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2018 у справі №909/613/18 - скасувати. Постановити нове рішення.

3. Позов Першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави до Фізичної особи-підприємця Шкварок Ольги Мирославівни про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом на суму 18 043,03 грн. - залишити без розгляду.

4. Судовий збір за перегляд справи в апеляційній інстанції - залишити за скаржником.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст. ст. 286 - 289 ГПК України.

Суддя - доповідач: Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено - 05.04.19