СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа № 922/3445/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Зміївського Миколи Федоровича, м. Куп'янськ (вх. № 683 Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у справі №922/3445/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Сальнікова Г.І.), повний текст якого складено 06.02.2019 року

за позовом Фізичної особи - підприємця Гиренко Олександра Сергійовича, м. Куп'янськ

до 1-го відповідача Управління економіки Куп'янської міськоїради, м. Куп'янськ

2-го відповідача Фізичної особи - підприємця Зміївського Миколи Федоровича, м. Куп'янськ

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у справі №922/3445/18 позов задоволено повністю; визнано недійсним укладений між Управлінням економіки Куп'янської міської ради Харківської області та ФОП Зміївським М.Ф. договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 07.06.2018 року №193.

ФОП Зміївський М.Ф. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у справі №922/3445/18 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Підставою укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №193 від 07.06.2018 року є рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця, а не рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради №168 від 25.05.2018 року;рішення конкурсного комітету створило правові передумови для укладення договору за наявності яких орган місцевого самоврядування мав право реалізувати надані йому владні повноваження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі №2040/5299/18, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області від 25.05.2018 року № 168 «Про визначення переможця/переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування»; визнано протиправними допущені у березні - травні 2018 дії та бездіяльність виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області та конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янська, з підготовки, проведення, оголошення результатів конкурсу з визначення перевізника на міському автобусному маршруті загального користування №14 «Цукрокомбінат - М-н Ювілейний» та визначення його переможця.

Вказаним судовим рішенням не скасовано рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутках загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янськ від 23.05.2018 року.

Згідно п.п.5 п.55 «Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» №1081, організатор зобов'язаний у разі скасування судом рішення щодо результатів конкурсного комітету провести новий конкурс за об'єктом (об'єктами), за яким (якими) було прийнято таке рішення суду, а оскільки, рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янськ не скасовано та є чинним, підстав для проведення нового конкурсу та визнання недійсним договору не має.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 року апеляційну скаргу ФОП Зміївського М. Ф. на рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у даній справі залишено без руху; ФОП Зміївського М. Ф. було зобов'язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз'яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

14.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№2664), а саме надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги та лист з описом вкладення, як доказ надіслання копії апеляційної скарги позивачу та 1-му відповідачу, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Зміївського М. Ф. на рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у даній справі; учасникам справи встановлено строк до 03.04.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 10.04.2019 року.

05.04.2019 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову (вх.№3488), який долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування відзиву 1-й відповідач зазначає, що оскільки рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп'янськ не скасовано та є чинним, підстав для проведення нового конкурсу та визнання нечинним договору не має.

08.04.2019 року на адресу суду від представника апелянта Мєтєльова П.А. надійшло клопотання, в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на те, що ні він ні ФОП Зміївський М.Ф. не отримували копії відзивів на апеляційну скаргу та на неможливість взяти участь у судовому засіданні, оскільки він в призначений до розгляду справи день буде перебувати у відпустці (вх. №3543) яке долучено до матеріалів справи.

Належних доказів, які б могли стверджувати обставини, зазначені представником апелянта у вказаному клопотанні, в тому числі і щодо неможливості представника апелянта взяти участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в призначений до розгляду день до вказаного клопотання не надано, отже, підстав для його задоволення не має.

09.04.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить допустити до участі у справі його представника за довіреністю ОСОБА_6., який не є адвокатом, оскільки вважає, що ненадання позивачу можливості користування в апеляційному господарському суді правничою допомогою за участі обраного представника ОСОБА_6. буде свідчити про порушення гарантованого права на справедливий розгляд справи, порушення засад рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальності сторін й буде обмежувати його в доступі до правосуддя та проявом дискримінаційності за ознакою суб'єкта (вх.№3616), яке долучено до матеріалів справи.

Також, просить рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у справі №922/3445/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення;а у разі нез'явлення у судове засідання позивача або його представника розглянути справу без участі сторони .

Розглянувши клопотання позивача, в якому він просить допустити до участі у справі його представника за довіреністю ОСОБА_6., який не є адвокатом слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1,3 ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ч.2 ст.10 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу.

У підпункті 11 п.16 розділу I Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року №1401-VIII зазначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення права на апеляційний перегляд справи .

Згідно ч.1,2 ст.9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, визначених процесуальним законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 2 ГПК України сновними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ст.11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, виходячи з принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та в контексті визначення Європейським судом з прав людини принципу рівності сторін як одного із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає те, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, підстав для задоволення клопотання не має.

10.04.2019 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на неможливість взяти участь у судовому засіданні, оскільки його представник в призначений до розгляду справи день буде перебувати на засіданні постійної комісії міської ради з питань планування бюджету, фінансів, цінової політики та соціально-економічного розвитку (вх.№3646), яке долучено до матеріалів справи.

Належних доказів, які б могли стверджувати обставини, зазначені 1-м відповідачем у вказаному клопотанні щодо неможливості його представника взяти участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в призначений до розгляду день до вказаного клопотання не надано, отже, підстав для його задоволення не має.

З огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

У судове засідання 10.04.2019 року представники 1-го, 2-го відповідачів та позивача не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 15.03.2019 року позивачу, 1-му та 2-му відповідачу у справі додано фіскальні чеки УДППЗ "Укрпошта" від 19.03.2019 року: №076, №084, №106, з яких вбачається, що позивач отримав копію ухвали 22.03.2019 року (а.с.145, том 1), 1-й і 2-й відповідач - 21.03.2019 року (а.с.146-147, том 1).

Крім того, вказану ухвалу суду від 15.03.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області від 17.05.2016 року № 208 було затверджено склад конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників, до якого, в подальшому, рішенням від 23.01.2018 року № 6 внесено зміни.

Виконавчим комітетом Куп'янської міської ради Харківської області прийнято рішення №93 від 20.03.2018 року, яким оголошено проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, зокрема, на об'єкті №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний» та затверджено умови конкурсу. Проведення конкурсу було призначено на 30.04.2018 року.

За результатом проведення конкурсу виконавчим комітетом Куп'янської міської ради Харківської області винесено рішення від 25.05.2018 року № 168 «Про визначення переможця/переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», яким було вирішено визнати переможцем конкурсу, як такого, що набрав найбільшу кількість балів за результатами розгляду відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом, на об'єкт конкурсу №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний» - ФОП Зміївського М.Ф.

За результатами проведених 04.05.2018 року та 23.05.2018 року засідань конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників виконавчого комітету Куп'янської міської ради конкурсу та на підставі рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 25.05.2018 року №168, між Управлінням економіки Куп'янської міської ради як органом Куп'янської міської ради та ФОП Зміївським М.Ф. було укладено Договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 07.06.2018 року №193, згідно умов якого, організатор (відповідач 1) надає перевізнику (відповідачу 2) право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування № 14 "Цукрокомбінат - м-н Ювілейний" на умовах конкурсу, а перевізник зобов'язується надавати ці послуги на умовах, передбачених цим Договором, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176 'Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту", наказом Мінтрансу України від 15.07.2013 року № 480 "Про затвердження Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом", рішеннями Куп'янської міської ради та її виконавчого комітету та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами у сфері автомобільного транспорту.

ФОП Гиренко О.С. не погодився із зазначеним та звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом до виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФОП Зміївський М.Ф. про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі № 2040/5299/18 позов задоволено; визнано протиправними допущені у березні - травні 2018 року дії та бездіяльність виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області та конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янська, з підготовки, проведення, оголошення результатів конкурсу з визначення перевізника на міському автобусному маршруті загального користування №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний» та визначення його переможця. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області від 25.05.2018 року № 168 «Про визначення переможця/переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

Вказане вище стало підставою для звернення ФОП Гиренко О. С. з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

28.01.2019 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов'язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам".(Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004).

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом.

Відповідно до ч. 1 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одні із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього кодексу.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За положеннями статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

За змістом статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 7, 43 - 45 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також п.п. 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.12.2008 року (далі - Порядок №1081), договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

Згідно статті 43 Закону "Про автомобільний транспорт" передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища (п.5 Порядку №1081).

Відповідно до пункту 46 Порядку №1081 передбачено, що переможцем конкурсу визнається перевізник-претендент, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу (п. 51 Порядку №1081).

У пункті 53 Порядку №1081 зазначено на те, що організатор не пізніше ніж через 30 днів з моменту набрання чинності рішенням конкурсного комітету укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов'язковими умовами визначеного конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

Так, предметом спору у справі є вимога про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору №193 від 07.06.2018 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

З матеріалів справи вбачається , що спірний договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №193 від 07.06.2018 року укладений у відповідності до рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 25.05.2018 року №168 "Про визначення переможця/переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

А тому, аргументи апелянта щодо того, що підставою укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №193 від 07.06.2018 року є рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця, а не рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради №168 від 25.05.2018 року не приймаються.

Отже, підставою для укладення спірного договору є рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 25.05.2018 року №168 "Про визначення переможця/переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

ФОП Гиренко О.С. подавалася заява на участь у проведенні конкурсу щодо міського автобусного маршруту №14 "Цукрокомбінат - м-н Ювілейний".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року у справі №2040/5299/18 дії виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області були визнані протиправними допущені у березні - травні 2018 року дії та бездіяльність виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області та конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янська, з підготовки, проведення, оголошення результатів конкурсу з визначення перевізника на міському автобусному маршруті загального користування №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний» та визначення його переможця.

Матеріали справи не містять доказів того, що вказане судове рішення адміністративного суду скасовано.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, аргументи апелянта на те, що вказаним судовим рішенням не скасовано рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутках загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янськ від 23.05.2018 року не приймаються.

Господарський суд першої інстанції, відхиляючи доводи Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області, які зазначені останнім у відзиві на позов, вірно зазначив, що законна можливість укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міському автобусному маршруті загального користування можлива при сукупності юридичних фактів (фактичного складу), які включають, зокрема, призначення, організацію, проведення конкурсу з перевезення пасажирів, затвердження результатів конкурсу уповноваженим органом, виключно за наявності яких можливе укладення відповідного договору.

Незаконним є укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом за відсутності вказаних фактичних обставин чи їх юридичній нікчемності.

За таких обставин аргументи апелянта щодо того, що рішення конкурсного комітету створило правові передумови для укладення договору за наявності яких орган місцевого самоврядування мав право реалізувати надані йому владні повноваження не приймаються.

За аналогічних обставин не приймаються і аргументи апелянта щодо того, що організатор зобов'язаний у разі скасування судом рішення щодо результатів конкурсного комітету провести новий конкурс за об'єктом (об'єктами), за яким (якими) було прийнято таке рішення суду, а оскільки, рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янськ не скасовано та є чинним, підстав для проведення нового конкурсу та визнання недійсним договору не має.

Встановлені адміністративним судом у справі №2040/5299/18 обставини стверджують той факт, що права позивача були порушені, а обставини, які передували укладенню спірного договору, вимогам закону не відповідають та скасовані у судовому порядку.

Місцевий господарський суд вірно встановив та матеріалами справи спростовані аргументи Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області щодо відсутності доказів набрання рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі №2040/5299/18 законної сили.

Так, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі №2040/5299/18 було повернуто апеляційну скаргу ФОП Зміївського М.Ф. на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі № 2040/5299/18 аелянту; ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 року по справі №2040/5299/18, якою задоволено заяву виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області про відкликання апеляційної скарги, апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі № 2040/5299/18 також повернуто апелянту.

Господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним договору №193 від 07.06.2018 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та задовольнив позов.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Зміївського Миколи Федоровича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2019 року у справі №922/3445/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.04.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін