ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 906/576/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, Л. В. Стратієнко, І. В. Ткач

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р.

у складі колегії суддів: О. О. Демидюк - головуючий, О. Г. Крейбух, Г. І. Савченко

та на рішення господарського суду Житомирської області від 04.09.2018р.

суддя: І. В. Лозинська

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради

про стягнення 476 375,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (далі - КП "Озерне", відповідач) 476 375,71 грн., з яких: 387 001,06 грн. - пені, 23 073,32 грн. - 3% річних та 66 301,33 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасності розрахунків за поставлений у 2015 році природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу №1101/15-ТЕ-10 від 27.11.2014р.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.09.2018р. у справі №906/576/18, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р. в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані наявністю підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Оскільки на момент набрання чинності даним Законом заборгованість за отриманий природний газ відповідачем була погашена, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в силу ч. 3 ст. 7 вказаного Закону у позивача відсутні підстави для нарахування суми неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ПАТ "НАК "Нафтогаз України", не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії ", ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 04.09.2018р., постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р. у справі №906/576/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Позивач вважає неправомірним списання відповідної заборгованості та застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону до спірних відносин, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу КП "Озерне" не погоджується з викладеними в ній доводами, вважає їх безпідставними, а оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими.

Відповідач стверджує, що вимоги ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" не передбачають обов'язкового включення відповідача до реєстру.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

27 листопада 2014 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Озерне" (покупець) укладено договір № 1101/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (далі - договір) з додатковими угодами, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець -зобов'язується прийняти та оплати цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 2440,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м).

У пункті 3.3. договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 3 314 116,04 грн., що підтверджується актами приймання-передачі.

Оскільки відповідачем оплата за переданий газ здійснювалася несвоєчасно, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 387 001,06 грн. - пені, 23 073,32 грн. 3% річних та 66 301,33 грн. інфляційних втрат.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів вказаної частини ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином ч. 3 ст. 7 Закону передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, заборгованість відповідача за природний газ, поставлений йому протягом 2015 року, погашена повністю. Останній платіж здійснено 29.03.2016р., тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

КП "Озерне" має ліцензії №065516, №064517 від 24.10.2012р. на виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії, тобто є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією.

Згідно з довідкою Новогуйвинської селищної ради №1417 від 26.09.2016р. КП "Озерне" є єдиним постачальником теплової енергії в смт. Озерне Житомирської області.

Як зазначено в п. 1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку з приводу того, що з дня набрання чинності Законом (з 30.11.2016р.) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом, а нараховані пеня, інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню.

Посилання скаржника на неправомірне списання відповідної заборгованості та застосування ч. 3 ст. 7 Закону до спірних відносин, так як відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, Верховним Судом відхиляються оскільки ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Таким чином господарськими судами попередніх інстанцій правильно застосовано наведені норми права та обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані рішення та постанова є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 04.09.2018р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р. у справі №906/576/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л. В. Стратієнко

Суддя І. В. Ткач