ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/187/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Бабенецька А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія

"ІНГО Україна", вул. Бульварно-Кудрявська, буд.33, м.Київ,01054

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"

вул. Василіянок, буд.22,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення грошових коштів в сумі 11 547 грн 76 к.

Представники сторін не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" подало позов до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення грошових коштів в розмірі 11 547, 76 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи по суті на 21.03.2019 року. В судовому засіданні 21.03.2019 року відкладено розгляд справи по суті на 11.04.2019 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив суду клопотання (вх. №6116/19 від 08.04.2019) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача участі в судовому засіданні не приймав, направив до суду відзив на позовну заяву (вх.№5478/19 від 28.03.2019).

Згідно з ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі повноважних представників сторін за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Позиція позивача.

Позивач вказав, що відповідно до умов договору страхування №640552267.17 від 27.09.2017 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 11 868, 07 грн.

З посиланням на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" позивач вказав, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 547, 76 грн, що є вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Позиція відповідача.

28.03.2019 року від відповідача по справі поступив відзив на позовну заяву (вх.№5478/19), відповідно до якого відповідач вказує на те, що частково визнає позовні вимоги на суму 10 547, 76 грн, за мінусом суми в розмірі 1000 грн, що є франшизою за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3856985 від 08.11.2017 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

27.09.2017 року між ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір страхування №640552267.17.

Застрахованим ТЗ є Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до розділу 2 договору - страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону. Виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлюваного ремонту транспортного засобу. На випадок пошкодження транспортний засіб застрахований на умовах "Спеціальна СТО".

06.12.2017 року біля АЗС "ОККО" №84 на 69 км а/д "Пісочна-Турка" сталася ДТП за участю транспортних засобів ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у ПрАТ "АСК "ІНГО Україна".

Цивільно-правова відповідальність за шкоду під час експлуатації автомобіля ВАЗ 210063, реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована ПрАТ СК "Галицька" відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3856985.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Сервісний центр "Діамант" №ДМ00011134 від 19.12.2017 року - вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 11 868, 07 грн.

Відповідно до страхового акту №1602809 від 22.12.2017 року сума збитку складає 11 868, 07 грн.

Відповідно до висновку №406 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом ОСОБА_3 від 27.12.2017 року - вартість відновлюваного ремонту автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 12 915, 67 грн, вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження під час ДТП становить 11 547, 76 грн.

Відповідно до платіжного доручення №25 від 03.01.2018 року позивачем перераховано кошти в сумі 11 868, 07 грн на рахунок ТОВ "Сервісний центр "Діамант".

Заявою від 11.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити компенсацію суми страхової виплати у розмірі 11 547, 76 грн.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку висновків про обґрунтованість вимог позивача з огляду на таке.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У даному випадку існує основне зобов'язання між страхувальником або вигодонабувачем, з одного боку, і особою , відповідальною за збитки , - з іншого. Однак, тут відбувається зміна осіб у зобов'язанні шляхом переходу прав кредитора до іншої особи на підставі закону: страховик заміняє собою страхувальника в його вимогах до особи, відповідальної за збитки. Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

Право вимоги переходить до страховика в межах виплаченої суми страхового відшкодування. Отже страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до положень п.2.1 ст.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З врахуванням викладеного страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов'язаний відшкодувати завдані застрахованим транспортним засобам збитки, пов'язані з відновлюваним ремонтом, лише з урахуванням зносу.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування, необхідно вказати таке.

Відповідно до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення суму в розмірі 11 547, 76 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку №406 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом ОСОБА_3 від 27.12.2017 року - вартість відновлюваного ремонту автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 12 915, 67 грн, вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження під час ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (25%) становить 11 547, 76 грн.

Відповідач в додаток до відзиву на позовну заяву подав суду копію полісу №АК/3856985, згідно з яким застрахована цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП власника транспортного засобу, франшиза визначена у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст.12 Закону України Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, враховуючи, що полісом №АК/3856985, згідно з яким застрахована цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП власника транспортного засобу, франшиза визначена у розмірі 1000 грн, позовні вимоги в частині стягнення 1000 грн задоволенню не підлягають.

Суд дослідивши подані докази, а саме: договір страхування №640552267.17 від 27.09.2017 року, рахунок-фактуру ТОВ "Сервісний центр "Діамант" №ДМ00011134 від 19.12.2017 року, страховий акт №1602809 від 22.12.2017 року, висновок №406 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом ОСОБА_3 від 27.12.2017 року, платіжне доручення №25 від 03.01.2018 року, вимогу позивача від 11.06.2018 року, копію полісу №АК/3856985, згідно з яким застрахована цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП власника транспортного засобу - визнав їх належними доказами в розумінні статей Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом - ГПК України). На підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 10 547, 76 грн.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 979, 988, 993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування", ст. 73, 86, 123, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" /01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, / до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" /76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. 22, / про стягнення грошових коштів в розмірі 11 547, 76 грн - задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" /76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. 22, / на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" /01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, / 10 547, 76 грн (десять тисяч п'ятсот сорок сім гривень 76 к.) та судовий збір в розмірі 1754, 64 грн (одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири гривні 64 к.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів до Західного апеляційного господарського суду (м. Львів).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.04.2019

Суддя Фрич М. М.