ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Справа №914/1762/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Гула Б.Я.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДКС Захід від 04.01.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2018 (суддя Козак І.Б., повний текст складено 19.12.2018)

у справі № 914/1762/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2Ф., м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДКС Захід, м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 168 942,87 грн., розірвання договору оренди №1-03/01/18 від 03.01.2018,

представники:

від позивача ОСОБА_3,

від відповідача не зявився.

24.09.2018 до Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) ОСОБА_2Ф. до ТзОВ ДКС Захід про: 1) стягнення заборгованості у розмірі 168 942,87 грн., з яких 58 050,00 грн. зарахувати в заставу в рахунок погашення зобовязань по сплаті орендної плати за несплату послуг та відповідної пені за надані послуги; 2) розірвання договору оренди опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018 (а.с. 6-16).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2018 у даній справі позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 151 981,24 грн. заборгованості; розірвано договір про оренду опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018; в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 115-124).

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт виникнення заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті орендних платежів за договором оренди опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018 на загальну суму 151 981,24 грн. При цьому, суд першої інстанції визнав необґрунтованими вимоги позивача про стягнення орендної плати за непідписаними актами приймання-передачі наданих послуг №414 від 21.03.2018, №247 від 24.03.2018 та №415 від 22.04.2018.

Також, суд першої інстанції відхилив вимогу позивача про врахування сплаченої відповідачем застави у сумі заборгованості по орендній платі, оскільки в п.4.1.7 договору чітко визначено цільове призначення застави вона враховується в рахунок відшкодування у випадку пошкодження чи знищення окремих елементів опалубки переданої в оренду з вини наймача.

Оскільки позивач здійснив нарахування пені по непідписаних відповідачем актах №414 від 21.03.2018, №247 від 24.03.2018, №415 від 22.04.2018, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача 24 824,87 грн. пені.

Стосовно позовної вимоги про розірвання договору оренди №1-03/01/18 від 03.01.2018, суд першої інстанції, враховуючи несплату відповідачем орендних платежів, дійшов висновку про те, що вказане порушення договору є істотним, у звязку з чим існують підстави для розірвання договору за рішенням суду відповідно до положень ч.2 ст. 651 ЦК України.

Дане рішення оскаржило ТзОВ ДКС Захід з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати в частині розірвання договору про оренду опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів направлення відповідачеві пропозиції щодо розірвання договору. Таким чином, позивач не дотримав порядку розірвання договору та неправомірно заявив суду вимогу про розірвання договору, оскільки попередньо не попереджав відповідача про таке розірвання.

ТзОВ ОСОБА_2Ф. подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У своєму відзиві він зазначив наступне:

1) 04.07.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості, у якій, серед іншого, зазначив про те, що внаслідок істотних порушень умов договору зі сторони відповідача подальша співпраця між сторонами ускладнює та перешкоджає веденню господарської діяльності, у звязку з чим договір про оренду опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018 припиняє свою дію з вини відповідача. На вказану претензію відповідач не подав жодних заперечень;

2) при розірванні договору суд першої інстанції керувався ч.2 ст.651 ЦК України;

3) строк договору сплив 03.01.2019, а відтак вимога про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не тягне за собою жодних правових наслідків для відповідача.

Відповідач (скаржник) не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому ухвал суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обовязковою, враховуючи завершення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст.273 ГПК України, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 296 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, ТзОВ ДКС Захід оскаржує рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2018 у даній справі лише в частині розірвання договору про оренду опалубки №1-03/01/18 від 03.01.2018 і доводи, наведені в апеляційній скарзі стосуються законності рішення виключно в цій частині.

Зважаючи на наведене, керуючись ч.1 ст. 296 ГПК України, колегія суддів переглядає справу №914/1762/18 та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТзОВ ДКС Захід.

03.01.2018 між ТзОВ ОСОБА_2Ф. (наймодавцем) та ТзОВ ДКС Захід (наймачем) було укладено договір оренди опалубки, відповідно до якого наймодавець зобовязався передати наймачеві (без права суборенди) за плату опалубку, перелік якої визначений в акті приймання-передачі (додаток №1 до договору), що є невідємною частиною договору.

Відповідно до п.5.1 договір вступає в силу в момент його підписання сторонами та діє до 03.06.2018, або до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Пунктами 5.5 та 5.4 договору передбачено, що якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, цей договір може бути розірваний за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до договору. Якщо даний договір розірваний з вини наймача, він миттєво втрачає право користування обладнанням. Розірвання договору не звільняє наймача від виконання зобовязань по сплаті орендної плати.

На виконання умов договору, протягом січня лютого 2018 року сторони підписали декілька актів приймання-передачі комплекта опалубки, а саме:

а) акт №1 від 24.01.2018 про передачу комплекта опалубки на загальну суму 1 820 727,30 грн., вартість оренди опалубки за один день 4 069,070 грн, розмір застави 120 000,00 грн.;

б) акт №2 від 02.02.2018 про передачу комплекта опалубки на загальну суму 488 347,50 грн., вартість оренди опалубки за один день 861,80 грн, розмір застави 25 000,00 грн.;

в) акт №3 від 07.02.2018 про передачу комплекта опалубки на загальну суму 161 650,00 грн., вартість оренди опалубки за один день 861,80 грн., розмір застави 9 000,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору, наймач зобовязаний повернути наймодавцю опалубку до 03.06.2018 за адресою: м.Львів, вул. Шевченка, 317 в справному стані та в повній комплектації.

Порядок сплати орендних платежів сторони погодили у розділі 3 договору. Зокрема, за користування майном наймач сплачує наймодавцеві орендну плату відповідно до рахунку. Орендна плата починає нараховуватися з дня підписання акта приймання-передачі та нараховується до дня повернення наймачем комплекту опалубки та підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення) включно. Факт надання послуг підтверджується щомісячно сторонами шляхом підписання актів наданих послуг. Загальна сума оренди становить: вартість оренди за один календарний день помножену на фактичну кількість днів оренди вартість вказана в актах приймання-передачі (п.3.1-3.3 договору).

Відповідач свої зобовязання за договором щодо сплати орендної плати не виконував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість на загальну суму 151 981,24 грн., яка підтверджується актами надання послуг №108 від 22.02.2018, №181 від 28.02.2018 та №192 від 28.02.2018.

В матеріалах справи також наявні акти надання послуг №414 від 21.03.2018, №247 від 24.03.2018 та №415 від 22.04.2018, які однак, не підписані обома сторонами, у звязку з чим вони не були враховані при визначенні розміру заборгованості.

У матеріалах справи міститься накладна на переміщення №359 від 26.03.2018 з переліком елементів опалубки (організація ТзОВ «ОСОБА_2Ф.»; відправник - ТзОВ «ДКС Захід», отримувач «Шевченка, склад»), що підписана за засвідчена печатками двох сторін спору, яка свідчить про те, що відповідач повернув позивачу орендоване обладнання.

Вказані обставини, в тому числі факт порушення відповідачем умов договору та розмір його заборгованості, жодною із сторін не заперечуються.

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції було також надано оцінку спірним доводам обох сторін з приводу пошкодження орендованого майна, можливості зарахування грошової застави за орендоване майно в рахунок орендної плати та наявності підстав для стягнення пені, однак вказані обставини не входять в межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції відповідно до ст . 269 ГПК України.

Статтею 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору.

Відповідно частини 1 вказаної статті визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, частина 2 цієї статті передбачає інші підстави та порядок зміни чи розірвання договору, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, у частині 2 ст. 651 ЦК України йдеться про можливість зміни чи розірвання договору без наявності згоди обох сторін, проте виключно за рішенням суду при наявності істотного порушення договору однією зі сторін.

Правове регулювання порядку зміни та розірвання договорів міститься також у статті 188 ГК України, частина 4 якої, зокрема, передбачає, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однак, колегія суддів наголошує на тому, що ст. 188 ГК України не застосовується до спірних правовідносин, оскільки предметом регулювання вказаної статті не є розірвання чи зміна договору у звязку з його істотним порушенням.

Натомість, в позовній заяві (а.с. 13), позивач як на підставу розірвання договору покликається виключно на факт порушення відповідачем умов договору.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що для розірвання договору в порядку ч.2 ст. 651 ЦК України позивачу було необхідно заздалегідь направити відповідачеві пропозицію щодо розірвання договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів вважає, що не виконавши своїх зобов'язань зі сплати орендної плати за користування обладнанням, відповідач істотно порушив умови договору оренди, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме, отримання грошових коштів за користування відповідачем рухомим майном (опалубкою), що підтверджується умовами договору оренди.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задоволив вимоги позивача про розірвання договору оренди №1-03/01/18 від 03.01.2018.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2018 у справі №914/1762/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДКС Захід без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 12.04.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Б.Д. Плотніцький