РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2019 м. Київ Справа № 910/15926/18

За позовом: консорціуму "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "УКРГІДРОЕНЕРГОБУД";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС-УКРАЇНА";

про: стягнення 582.947,52 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Консорціум "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "УКРГІДРОЕНЕРГОБУД" (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС-УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 582.947,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором на виконання будівельних робіт від 25.08.2016 № 3-01/2016, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 582.947,52 грн., з яких: 500.000,00 грн. - основна заборгованість, 18.041,10 грн. та 64.906,42 - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15926/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що відповідачем фактично виконані будівельні роботи, в обсягах визначених проектно-кошторисною документацією до договору, а станом на момент звернення до суду, залишок сплаченої позивачем, проте не використаної відповідачем суми коштів складає 105.494,96 грн. Відповідач вказує, що відповідно до таблиці взаєморозрахунків, станом на травень 2018 за позивачем рахувалася заборгованість за фактично виконані та прийняті позивачем роботи у розмірі 394.505,04 грн. Водночас, суму авансового платежу у розмірі 500.000,00 грн. було зараховано відповідачем в рахунок погашення заборгованості, яка утворилася у позивача перед відповідачем, а залишок невикористаної останнім суми становить 105.494,96 грн.

Ухвалою господарського суду від 14.01.2019, за клопотанням відповідача, розгляд справи № 910/15926/18 вирішено здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.02.2019.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відповідач був зобов'язаний використовувати наданий аванс виключно на придбання матеріалів, тобто за цільовим призначенням, а діяти - відповідно до умов договору.

В підготовчому засіданні 04.02.2019 оголошено перерву до 25.02.2019.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що у платіжному дорученні від 01.06.2017 № 437247 реквізит "призначення платежу" не містив повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснено перерахування коштів отримувачу, відтак здійснений платіж відповідач відніс до погашення заборгованості за договором.

В підготовчому засіданні 25.02.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.03.2019.

До господарського суду надійшла заява відповідача про розгляд справи без участі останнього.

В судовому засіданні 13.03.2019 оголошено перерву до 01.04.2019.

До господарського суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено судом з підстав, викладених в ухвалі суду від 18.03.2019 № 910/15926/18.

В судовому засіданні 01.04.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як генеральним підрядником, та відповідачем, як субпідрядником укладено договір на виконання будівельних робіт від 25.08.2016 № 3-01/2016 (далі - Договір), відповідно до предмету якого, позивач доручає, а відповідач забезпечує, відповідно до проектно-кошторисної документації і умов Договору, виконання будівельних робіт згідно погодженої сторонами програми робіт, що додається до Договору та є його невід'ємною частиною. Відповідач зобов'язується своїми силами, за допомогою власних технічних засобів, із використанням власних або переданих позивачем матеріалів виконувати будівельні роботи, що обумовлені Договором та відповідають проектно-кошторисній документації, що затверджена належним чином (пп. 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 4.18 Договору визначено, що для виконання робіт позивач може перерахувати відповідачу на поточний рахунок авансовий платіж у розмірі не більше ніж 30 % від вартості власних матеріалів відповідача, виходячи із узгодженої квартальної програми робіт. Відповідач зобов'язується використати одержаний авансовий платіж для постачання необхідних матеріалів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансового платежу повертаються позивачу. Зарахування раніше сплаченого авансу на власні матеріали відповідача проводиться шляхом його щомісячного зменшення на суму до 30 % вартості матеріалів, які входять в форми КБ-2в та КБ-3 за звітній місяць.

Положеннями пункту 14.7 Договору визначено, що відповідач забезпечує цільове використання коштів, отриманих від позивача, у тому числі, отримані аванси, зокрема, в частині розрахунків з залученими ним виконавцями. Відповідач протягом п'яти днів з моменту отримання коштів від позивача за фактично виконані роботи, зобов'язаний провести розрахунки із залученим/и ним виконавцем/ями за виконані ним/ми роботи та на письмову вимогу надати позивачу належні докази перерахування коштів виконавцю, акти звіряння проведених розрахунків з виконавцями, підписані відповідачем та позивачем, складені на дату письмової вимоги позивача. Відповідач на вимогу позивача надає для ознайомлення підписані договори з залученими виконавцями робіт.

Відповідно до п. 12.9 Договору, застосування санкцій за цим Договором до сторони, яка порушила зобов'язання за Договором, не звільняє таку сторону від виконання своїх зобов'язань за цим Договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Положеннями ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Так позивачем 01.06.2017, здійснено перерахування на користь відповідача авансового платежу в сумі 500.000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.06.2017 № 437247 на суму 500,000,00 грн., яке наявне в матеріалах справи.

Позивач вказує, що в порушення п. 4.18 Договору, відповідачем не здійснено використання авансового платежу в сумі 500.000,00 грн. за цільовим використанням протягом трьох місяців. Крім того, відповідач не повернув вказану суму авансу позивачу та продовжує здійснювати використання грошових коштів на власний розсуд.

Так позивачем направлена на адресу відповідача заява про зарахування зустрічних позовних вимог від 26.09.2017 № 01-01-03/554, яка залишена останнім без відповіді.

Також позивачем направлені на адресу відповідача претензії від 30.07.2018 № 01-01-03/435 та від 13.11.2018 № 01-01-03/789 про добровільне погашення наявної заборгованості, які також залишені відповідачем без відповіді та виконання.

Враховуючи викладені вище обставини позивач звернувся до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача 582.947,52 грн., з яких: 500.000,00 грн. - основна заборгованість у вигляді авансового платежу, 18.041,10 грн. - 3 % річних та 64.906,42 - інфляційних втрат.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, жодного підтвердження щодо факту погашення відповідачем основної заборгованості у вигляді авансового платежу в розмірі 500.000,00 грн., або використання цих коштів відповідачем за цільовим призначенням (на власні матеріали) сторонами спору до суду не подано. Більш того, відповідач у заявах по суті справи підтвердив той факт, що спірні кошти за цільовим призначенням не використані.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у вигляді авансового платежу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 500.000,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 18.041,10 грн. та інфляційних втрат в сумі 64.906,42 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача викладені в поданих до суду заявах судом відхилені з наступних підстав.

Приписами частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Проте, укладеним сторонами спору Договором передбачений порядок надання, використання, цілі та розмір авансового платежу (пп. 4.18, 14.7 Договору).

Водночас, Договором не передбачена можливість використання авансу іншим чином, в тому числі, зарахування авансу як оплату за виконані роботи в погашення заборгованості позивача, яка виникла внаслідок несвоєчасної оплати за виконані роботи.

Крім того, як вбачається із наявної в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії оборотно-сальдової відомості по рахунку 3711 "Аванси видані" за 01.08.2016 - 16.01.2019, позивачем забезпечено надання відповідачу авансів на загальну суму 8.330.000,00 грн., з яких зараховано 7.830.000,00 грн.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний здійснювати використання авансового платежу виключно на придбання матеріалів, тобто, за цільовим призначенням, що останнім виконано не було.

Твердження відповідача про неповну інформацію реквізиту платіжного доручення від 01.06.2017 № 437247 судом відхилені, оскільки у вказаному платіжному дорученні реквізит "призначення платежу" має достатньо інформації про призначення такого платежу, а саме: "Аванс на БМР Згідно договору № 3-01/2016 від 25.08.2016".

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АТІС-УКРАЇНА" (03191, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛЯТОШИНСЬКОГО КОМПОЗИТОРА, будинок 14 А, ідентифікаційний код: 36791760) на користь консорціуму "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "УКРГІДРОЕНЕРГОБУД" (04112, м.Київ, ВУЛИЦЯ АВІАКОНСТРУКТОРА ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО, будинок 8, офіс 14, ідентифікаційний код: 33834660) основну заборгованість в сумі 500.000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 18.041 (вісімнадцять тисяч сорок одна) грн. 10 коп., інфляційні втрати в сумі 64.906 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот шість) грн. 42 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 8.744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн. 21 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11 квітня 2019 року

Суддя С.В. Балац