ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Справа№ 910/7208/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 02.04.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 (повний текст складено 19.12.2018)

у справі №910/7208/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання відповідача в разі направлення позивачем платежів здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку №3095, відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», заробітної плати працівникам підприємства, податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України.

04.07.2018 позивач подав до Господарського суду міста Києва заяву про зміну предмету позову, згідно якої просив суд винести рішення, яким зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку № 3095 відкритого в Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» заробітної плати працівникам Комунального підприємства «Київський метрополітен», податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, зокрема, за платіжними вимогами органів державної виконавчої служби в процесі примусового виконання судових рішень, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Проте, не зважаючи на зазначене, відповідач виконав платіжну вимогу №20/8/1 від 20.02.2018, у якій стягувачем є Міністерство юстиції України відповідно до наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017, що стало наслідком неможливості проведення виставлених позивачем платіжних доручень про перерахування відпускних на карткові рахунки працівників КП «Київський метрополітен».

Нормативними підставами позову позивач вказав ст.ст. 8, 9, 43, 46, 64 Конституції України, ч. 5 ст. 97, ст. 115, ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю, ст. 7, ч.1 ст. 1,ч.1 ст. 24, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованою Україною 04.08.1961, п. 1 ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №910/7208/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що, оскільки платіжна вимога від 20.08.2018 №20/8/1 про стягнення з рахунку №3095 боргу за наказом Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 №910/8397/16 була отримана відповідачем раніше за платіжні доручення позивача № 162, № 167, № 168 від 21.02.2018, тому відповідач правомірно здійснив списання з рахунку позивача за платіжною вимогою державної виконавчої служби до виконання платіжних доручень позивача.

Також, місцевий господарський суд відхилив посилання КП «Київський метрополітен» на винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рубель І.В. постанови від 30.11.2017 (ВП № 53587903) про зняття арешту з коштів в частині накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках КП «Київський метрополітен» № 9400, відкритому в АТ «Укрсиббанк» та № 3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», оскільки наявність чи відсутність арешту грошових коштів на рахунку не впливає на виконання платіжної вимоги банком.

Суд також вказав, що звертаючись до суду із позовом про зобов'язання відповідача здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку № 3095, відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», заробітної плати працівникам Комунального підприємства «Київський метрополітен», податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України, позивач фактично просить суд зобов'язати банк вчиняти дії на майбутнє, які порушують умови укладених між сторонами договорів та норми законодавства, не довівши при цьому порушення свого права, яке можна відновити у зазначений ним спосіб.

Таким чином, за висновком суду, позивачем не доведено порушення його права чи інтересу відповідачем на момент звернення до господарського суду та відповідно необхідність його відновлення, а також, окрім того, невірно обрано спосіб захисту, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №910/7208/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга та доповнення до апеляційної скарги мотивовані неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушено норми статей 8, 9, 43, 46, 48, 64 Конституції України, якими визначено основні трудові права та права на соціальний захист людини, приписи Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, податкове та бюджетне законодавство.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги підстави зняття арешту з коштів КП «Київський метрополітен», які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників підприємства, що надходять на рахунки в АТ "Укрсиббанк" (р/р №9400) та АТ «Ощадбанк» (р/р №3095). На думку апелянта, оскільки арешт коштів знятий з рахунку КП «Київський метрополітен» №3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», у відповідача не було жодних підстав виконувати платіжну вимогу від 20.02.2018 №20/8/1, стягувачем за якою є Міністерство юстиції України відповідно до наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017.

Скаржник стверджує, що держава гарантувала та захистила визначене законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, поданому до суду 25.02.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що позивачем в апеляційній скарзі не було обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звертає увагу, що платіжні доручення КП «Київський метрополітен» отримано відповідачем після отримання платіжної вимоги від державної виконавчої служби, що в свою чергу, унеможливило виконання даних платіжних доручень. Відповідач наголошує, що діяв в порядку, визначеному спеціальним законодавством, що регулює порядок безготівкових розрахунків, а кошти за платіжною вимогою №20/8/1 від 20.02.2018 списано правомірно в межах суми, що була акумульована на рахунку платника протягом операційного часу. Коштів для виконання інших платіжних документів КП «Київський метрополітен» не було в наявності на його рахунку.

Отже, на думку відповідача, дії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в повному обсязі узгоджуються з нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ №22 від 21.01.2004, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2019 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» у справі №910/7208/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №910/7208/18 та справу призначено до розгляду на 05.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 розгляд справи №910/7208/18 відкладено на 02.04.2019 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача та третьої особи.

Явка представників сторін у судове засідання

Представник третьої особи у судове засідання 02.04.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.04.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.04.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.12.2014 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (далі- клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - банк) укладено договір №2149 банківського рахунку (далі - договір банківського рахунку) (з урахуванням додаткових договорів) (т. 1; а.с. 22-31).

Відповідно до п. 1.1 договору банківського рахунку банк зобов'язується надавати клієнту послуги з розрахунково - касового обслуговування, які пов'язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених цим договором, а клієнт зобов'язується оплачувати вартість таких послуг та надає банку право користуватися тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.

Згідно з п. 2.1 договору банківського рахунку банк протягом трьох банківських днів після надання всіх необхідних документів зобов'язується відкрити клієнту поточний(і) рахунок(и) №3095 (далі - рахунки), та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування (далі - послуги), відповідно до умов цього договору, законодавства України, в т.ч. нормативно-правових актів Національного банку України.

Договірне списання коштів з рахунку(ів) клієнта на користь третіх осіб або на власні рахунки, які відкриті в установах банку чи іншому уповноваженому банку, окрім випадків, зазначених в цьому договорі, здійснюється на підставі додаткових договорів до цього договору або інших договорів про надання банківських послуг (п. 2.4 договору банківського рахунку).

Пунктом 2.5 договору банківського рахунку передбачено, що банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, крім випадків, передбачених законодавством України та цим договором.

Приписами п.п. 4.4.1 договору банківського рахунку встановлено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися наявним на рахунках коштами в порядку, визначеному законодавством України, за винятком примусового чи договірного списання коштів чи зупинення операцій клієнта за рахунком у випадках, передбачених законодавством України та цим договором, кореспондує визначений п.п. 4.1.2, 4.1.3 вказаного правочину обов'язок банку приймати та зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що надходять, виконувати розпорядження клієнта про проведення операцій за рахунком, в т.ч. в межах залишку коштів на такому рахунку, сума яких дорівнює розміру фіксованих сум, встановлених договором для цього рахунку, а також надавати клієнту послуги відповідно до вимог законодавства України та умов цього договору.

Умовами договору банківського рахунку передбачені зобов'язання банку, а саме: виконувати доручення клієнта на здійснення договірного списання коштів з його рахунків у відповідності до умов договору (п.п. 4.1.11), в т.ч. в межах залишку коштів на такому рахунку, сума яких дорівнює розміру фіксованих сум, встановлених договором для цього рахунку на відповідний період (п. 4.1.14), а також відповідне право банку здійснювати примусове списання коштів з рахунку клієнта, в т.ч. в межах залишку коштів на такому рахунку, сума яких дорівнює розміру фіксованих сум, встановлених договором для цього рахунку на відповідний період, у випадках, передбачених законодавством України (п. 4.2.15).

Сторони у пункті 5.1 договору банківського рахунку встановили, що клієнт може здійснювати безготівкові розрахунки шляхом використання відповідних розрахункових документів, передбачених законодавством України.

Банк здійснює розрахункові операції за цим договором відповідно до чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, за умови належного оформлення клієнтом розрахункових документів. Платежі з рахунку клієнта банк виконує в межах залишку на рахунку(ах) на початок операційного дня та з урахуванням поточних надходжень коштів на рахунок протягом операційного часу. Операційний час триває з 9 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв., в п'ятницю та передсвяткові дні до 15 год. 30 хв. (крім вихідних та святкових днів). Операційний час не включає обідню перерву з 13 год. 00 хв. до 13 год. 45 хв. (п. 5.2 договору банківського рахунку).

Згідно з п. 5.3 договору банківського рахунку операції за розрахунковими документами, що надійшли до банку в операційний час до 16 год. 30 хв. (в п'ятницю та передсвяткові дні до 15 год. 30 хв.), виконуються банком того ж дня. Документи, отримані після 16 год. 30 хв. (в п'ятницю та передсвяткові дні до 15 год. 30 хв.) відмічаються штампом «Вечірня» та проводяться банком наступного банківського дня. Банківським днем вважається день, в який банки України відкриті для проведення операцій.

У разі порушення банком встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строків виконання доручення клієнта на переказ, банк зобов'язаний сплатити клієнту пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 (десять) відсотків суми переказу. У разі порушення банком встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строків завершення переказу, банк зобов'язаний сплатити клієнту пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка суми простроченого платежу, що в будь-якому випадку не може перевищувати 10 (десять) відсотків суми переказу (п. 6.2 договору банківського рахунку).

Пунктом 9.1 договору банківського рахунку встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє протягом одного календарного року. Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін не попередить в письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не менше ніж за один місяць до закінчення відповідного строку дії договору.

Сторонами було укладено наступні додаткові договори до договору банківського рахунку: №2 від 17.02.2016; №3 від 19.02.2016; №4 від 26.02.2016; №5 від 29.02.2016; №6 від 04.03.2016; №7 від 09.03.2016; №8 від 14.03.2016; №9 від 21.03.2016; №10 від 25.03.2016; №11 від 30.03.2016; №12 від 17.05.2016; №13 від 25.05.2016; №14 від 02.06.2016; №15 від 10.06.2016; №16 від 16.06.2016; №17 від 30.06.2016; №18 від 08.07.2016; № 19 від 18.07.2016 (т. 1; а.с. 32-50).

В свою чергу, 12.09.2016 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (далі - підприємство) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - банк) укладено договір № 603-Упр-16 про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через поточні рахунки фізичних осіб (працівників підприємства) з використанням платіжних карток (далі - договір про надання послуг) (т. 1; а.с. 51-54).

Згідно з п. 1.1 договору про надання послуг підприємство замовляє, а банк бере на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні рахунки, операції за якими здійснюються з використанням платіжних карток, відкриті в банку працівникам підприємства, на умовах та в строки, визначені цим договором, заробітної плати та інших виплат працівникам підприємства.

Відповідно до п. 1.2 договору про надання послуг сторони визнають, що документи, створені в електронному вигляді системою дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк»/ «Інтернет Клієнт-Банк»/ «Корпоративний Клієнт-Банк» і підписані електронним цифровим підписом, мають однакову юридичну силу з іншими платіжними документами, оформленими на паперовому носії, і є підставою для розрахункових операцій.

Сторони у п. 2.1.4 договору про надання послуг встановили, що підприємство зобов'язується перерахувати в банк такі грошові кошти: загальну суми заробітної плати та інших виплат, що призначаються для зарахування на рахунки працівників підприємства (далі - заробітна плата) на рахунок №1002; комісійну винагороду за безготівкове зарахування коштів у розмірі 0,00 грн. (нуль гривень 00 копійок) відсотків від загальної суми; плату за оформлення платіжних карток у розмірі 0,00 (нуль гривень 00 копійок).

Банк відповідає за своєчасне зарахування коштів, перехованих йому підприємством за умовами цього договору, згідно з законодавством України (п. 3.1 договору про надання послуг).

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 договору про надання послуг договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 включно. Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах,якщо жодна зі сторін не попередить в письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не менше ніж за один місяць до закінчення відповідного строку дії договору.

Зазначені договори підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача та засвідчені печатками сторін.

Суд першої інстанції встановив, що 16.03.2017 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» отримало та виконало постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 16.03.2017 у виконавчому провадженні №53587903, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, відкритих на ім'я Комунального підприємства «Київський метрополітен» (). Вказану постанову прийнято Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/8397/16 від 06.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та постановою Верховного Суду від 28.02.2018 визнано недійсною постанову Департаменту ДВС про арешт коштів КП «Київський метрополітен» від 16.03.2017, винесену в межах виконавчого провадження ВП № 53587903, у частині накладання арешту на грошові кошти, що розміщені на розрахункових рахунках КП «Київський метрополітен» №9400, відкритому в АТ «Укрсиббанк» та № 3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», що необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен».

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рубель І.В. винесена постанова від 30.11.2017 (ВП № 53587903) про зняття арешту з коштів в частині накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках КП «Київський метрополітен» №9400, відкритому в АТ «Укрсиббанк», та №3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен».

06.12.2017 надійшла на адресу АТ «Ощадбанк» постанова від 30.11.2017 (ВП №53587903) про зняття арешту з коштів.

21.02.2018 за вхідним №5416/2018-26/вх. об 11 год. 33 хв. 35 сек. до АТ «Ощадбанк» надійшла платіжна вимога ДВС №20/8/1 від 20.02.2018 про стягнення залишку боргу в сумі 1 782 483 465,41 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» згідно наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/8397/16.

21.02.2018 меморіальним ордером №20/8/1 АТ «Ощадбанк» на виконання даної платіжної вимоги з рахунку КП «Київський метрополітен» на рахунок Міністерства юстиції України було перераховано грошові кошти в сумі 359 162,67 грн.

В подальшому, 21.02.2018 через систему дистанційного обслуговування об 13 год. 07 хв. КП «Київський метрополітен» по поточному рахунку № 3095 були виставлені платіжні доручення на загальну суму 110331,00 грн., а саме № 162 та № 168 на суму 26 331,00 грн. для перерахування заробітної плати, відпускних та виплат при звільненні на карткові рахунки працівників КП «Київський метрополітен», № 167 на суму 84 000,00 грн. для сплати ЄСВ по матеріальному забезпеченню по лікарняним листам.

Однак, вказані платіжні доручення відповідачем виконані не були.

22.02.2018 Комунальне підприємство «Київський метрополітен» листом №270-НДФ звернулось до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо надання роз'яснення з приводу списання коштів з рахунку, які були передбачені для сплати відпускних на карткові рахунки працівників КП «Київський метрополітен», сплату ЄСВ та ПДФО з відпускних.

28.02.2018 АТ «Ощадбанк» листом № 160/33 повідомило КП «Київський метрополітен» про те, що 21.02.2018 об 11 год. 44 хв. отримано від державного виконавця платіжну вимогу від 20.02.2018 № 20/8/1 на суму грн. 41 коп., та об 13 год. 07 хв. були надіслані платежі на загальну суму 110331,00 грн. спрямовані на виплату з/пл., лікарняні, відпускні та виплати при звільненні, які були проведені 22.02.2018 , оскільки у відповідності до п. 2.20 глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ №22 від 21.01.2004 року об 16 год. 39 хв. з рахунку № 3095 (980) було частково виконано платіжну вимогу від 20.02.2018 № 20/8/1 в межах залишку на рахунку (станом 16 год. 30 хв. залишок грошових коштів становив 359 162,67 грн.).

Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач посилається на ст.ст. 8, 9, 43, 46, 64 Конституції України, ч. 5 ст. 97, ст. 115, ч. 1 ст. 115 115 Кодексу законів про працю України, ст. 7, ч.1 ст. 1,ч.1 ст. 24, ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованою Україною 04.08.1961, п. 1 ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зазначаючи, що своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Таким чином, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку №3095, відкритого в Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», заробітної плати працівникам Комунального підприємства «Київський метрополітен», податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, договір банківського рахунку №2149 від 10.12.2014, укладений між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина 1 статті 1067 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (стаття 1089 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня (пункт 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно з пунктом 16.1 статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Приписами пункту 20.1 статті 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказ.

Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (стаття 1071 Цивільного кодексу України).

У статті 1073 Цивільного кодексу України встановлено, шо у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначаються в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 (далі - Інструкція), вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач. Списання примусове (далі - примусове списання коштів) - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 5.1-5.4 вказаної Інструкції, відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом.

Примусове списання коштів банки виконують з рахунків, які відкриті клієнтами в банках відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Примусове списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або бюджетних установ, здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

У разі надходження до банку платіжних вимог на примусове списання коштів з цих рахунків вони передаються для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, якщо це передбачено договором між банком та органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, або повертаються стягувачу без виконання відповідно до пункту 2.18 глави 2 цієї Інструкції.

Примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби (державні виконавці) та приватні виконавці) на підставі виконавчих документів, установлених законами України.

За необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, стягувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

Пунктами 5.9, 5.10 Інструкції встановлено, що банк платника приймає до виконання платіжну вимогу стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника і не має права повертати її в разі неподання стягувачем реєстру платіжних вимог. У разі недостатності коштів на рахунку платника банк виконує платіжну вимогу в межах залишку коштів згідно з главою 2 цієї Інструкції.

Якщо платіжні вимоги на примусове списання коштів надійшли до банку протягом операційного часу, але на час надходження на рахунку платника немає коштів або їх недостатньо, то банк виконує ці платіжні вимоги з урахуванням сум, що надійдуть на рахунок платника протягом операційного часу (поточні надходження). Якщо для виконання цих платіжних вимог недостатньо коштів (з урахуванням поточних надходжень), то вони виконуються частково відповідно до глави 5 цієї Інструкції (пункт 2.20 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.22 Інструкції банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження згідно зі статтею 1072 Цивільного кодексу України та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Згідно з статтею 1072 Цивільного кодексу України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та включно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

У разі одночасного надходження до банку кількох розрахункових документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку клієнта у такій черговості: 1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів; 2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором; 3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду; 4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету; 5) у п'яту чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку їх послідовного надходження.

У разі одночасного надходження до банку розрахункового документа, наданого відповідно до умов обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, та іншого розрахункового документа, на підставі якого здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунка клієнта позачергово за розрахунковим документом, наданим відповідно до умов такого обтяження. У разі одночасного надходження до банку декількох розрахункових документів, наданих відповідно до умов обтяжень, предметом яких є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, банк списує кошти з рахунка клієнта за такими розрахунковими документами згідно з пріоритетом відповідних обтяжень.

У разі відсутності (недостатності) грошових коштів на рахунку клієнта банк не веде обліку розрахункових документів, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Як вже було вказано вище, п. 2.11 договору банківського рахунку передбачено, що обов'язок банку виконувати доручення клієнта на здійснення договірного списання коштів з його рахунків у відповідності до умов договору, в т.ч. в межах залишку коштів на такому рахунку, сума яких дорівнює розміру фіксованих сум, встановлених договором для цього рахунку на відповідний період.

Також, відповідно до п. 4.2.15 договору банківського рахунку банк має право здійснювати примусове списання коштів з рахунку клієнта, в т.ч. в межах залишку коштів на такому рахунку, сума яких дорівнює розміру фіксованих сум, встановлених договором для цього рахунку на відповідний період, у випадках, передбачених законодавством України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.02.2018 за вхідним №5416/2018-26/вх. об 11 год. 33 хв. 35 сек. (т. 1; а.с. 102-106) до ПАТ «Ощадбанк» надійшла платіжна вимога Департаменту державної виконавчої служби №20/8/1 від 20.02.2018 про стягнення залишку боргу в сумі 1 782 483 465,41 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» згідно наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/8397/16.

21.02.2018 меморіальним ордером №20/8/1 ПАТ «Ощадбанк» на виконання даної платіжної вимоги з рахунку КП «Київський метрополітен» на рахунок Міністерства юстиції України було перераховано грошові кошти в сумі 359 162,67 грн. (т. 1; а.с. 107).

Також, 21.02.2018 через систему дистанційного обслуговування об 13 год. 07 хв. КП «Київський метрополітен» по поточному рахунку № 3095 були виставлені платіжні доручення на загальну суму 110331,00 грн., а саме № 162 та № 168 на суму 26 331,00 грн. для перерахування заробітної плати, відпускних та виплат при звільненні на карткові рахунки працівників КП «Київський метрополітен», № 167 на суму 84 000,00 грн. для сплати ЄСВ по матеріальному забезпеченню по лікарняним листам (т. 1; а.с. 108-111).

Таким чином, оскільки платіжна вимога від 20.08.2018 №20/8/1 про стягнення з рахунку №3095 боргу за наказом Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 №910/8397/16 була отримана відповідачем раніше за платіжні доручення позивача № 162, №167, №168 від 21.02.2018, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» цілком правомірно здійснило списання з рахунку Комунального підприємства «Київський метрополітен» за платіжною вимогою державної виконавчої служби до виконання платіжних доручень позивача в порядку наведених вище вимог чинного законодавства.

При цьому, місцевий господарський суд правильно не прийняв до уваги посилання позивача на факт винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. постанови від 30.11.2017 (ВП № 53587903) про зняття арешту з коштів в частині накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку КП «Київський метрополітен» № 3095, відкритому в Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», який необхідний та призначений для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен», оскільки наявність чи відсутність арешту грошових коштів на рахунку не впливає на виконання платіжної вимоги банком.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у даному позові фактично ставить питання про зміну встановленого законом чіткого порядку виконання платіжних вимог державного виконавця, а саме зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку №3095, відкритого в Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», заробітної плати працівникам Комунального підприємства «Київський метрополітен», податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України, що в свою чергу унеможливить належне виконання обов'язків, покладених на державну виконавчу службу, а виконання таких вимог банком порушуватиме встановлений законом порядок.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись до суду із позовом про зобов'язання відповідача здійснювати першочергову сплату з розрахункового рахунку №3095, відкритого в Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», заробітної плати працівникам Комунального підприємства «Київський метрополітен», податків, зборів та інших обов'язкових платежів перед списанням коштів за платіжними вимогами будь-яких органів державної виконавчої служби України, позивач фактично просить суд зобов'язати банк вчиняти дії на майбутнє, які порушують умови укладених між сторонами договорів та норми законодавства, не довівши при цьому порушення свого права, яке можна відновити у зазначений ним спосіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено порушення його права чи інтересу відповідачем на момент звернення до господарського суду та відповідно необхідність його відновлення, а також, окрім того, невірно обрано спосіб захисту, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №910/7210/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, не порушено відповідачем, то позовні вимоги про зобов'язання вчинити дії не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів апелянта, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Комунального підприємства «Київський метрополітен» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №910/7208/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №910/7208/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/7208/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 12.04.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко