ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019

м. Дніпро

Справа № 904/384/19

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Дерой", с. Данилівка Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 63 868 грн. 09 коп. за договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Дерой" заборгованість у розмірі 63 868 грн. 09 коп., з яких: 22 341 грн. 18 коп. - пеня, 4 291 грн. 50 коп. - 3% річних, 37 235 грн. 40 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, у зв'язку з чим позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду від 11.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.02.2019.

27.02.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, була погашена ним до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у зв"язку з чим на підставі ст. 7 цього Закону нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню.

28.02.2019 у засіданні оголошено перерву до 26.03.2019.

18.03.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вважає відзив необґрунтованим, оскільки відповідачем не подано доказів включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним.

26.03.2019 відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначає, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, застосування приписів якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

У судовому засіданні 26.03.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

26.03.2019 господарським судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Дерой" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2488/14-БО-5 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

За п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі – споживачам покупця).

Згідно п.2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 73,5 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3. договору).

Відповідно до п.3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування НКРЕ (п.5.1. договору).

Пунктом 5.2. договору сторони узгодили ціну за 1000 куб. м газу, а також суму до сплати за 1000 куб. м природного газу.

Надалі, додатковими угодами №1 від 30.04.2014, №2 від 16.05.2014, №3/2 від 04.06.2014, №4 від 30.09.2014, №5 від 12.11.2014, №6 від 12.12.2014 сторони вносили зміни до пункту 5.2. договору.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із су вартості місячних поставок газу (п.5.5. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Відповідно до п.6.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Згідно п.7.2. договору у разі невиконання покупцем п.6.1. умов цього договору він зобов”язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11 договору).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня – квітня та жовтня – грудня 2014 природний газ на загальну суму 239 737 грн. 97 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 40 089 грн. 02 коп., від 28.02.2014 на суму 36 748 грн. 27 коп., від 31.03.2014 на суму 19 880 грн. 82 коп., від 30.04.2014 на суму 16 263 грн. 22 коп., від 31.10.2014 на суму 10 691 грн. 30 коп., від 30.11.2014 на суму 21 704 грн. 57 коп., від 31.12.2014 на суму 94 360 грн. 77 коп., які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с. 26-32).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов”язання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків, а саме повністю розрахувався 22.09.2016.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у розмірі 22 341 грн. 18 коп. за загальний період з 15.02.2014 по 14.07.2015 (розраховано за кожним актом окремо) на підставі п.7.2. договору, а також 3% річних у розмірі 4 291 грн. 50 коп. за загальний період з 15.02.2014 по 21.09.2016 (розраховано за кожним актом окремо) та інфляційні втрати у розмірі 37 235 грн. 40 коп. за період з лютого 2015 по серпень 2016 (розраховано за зобов'язаннями грудня 2014) на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобов’язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватись відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст. ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 20, 216-220, 224-226, 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що ціна позову, з урахуванням заявлених до стягнення сум, складає 63 868 грн. 08 коп., в той час як позивачем ціною позову визначена сума 63 868 грн. 09 коп.

Водночас, господарським судом враховано, що Комунальне підприємство "Дерой" здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії згідно ліцензій серії АЕ №198386, серії АЕ №198387, серії АЕ №198388, виданих на підставі рішення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.06.2013 № 97-теп.

Згідно довідки Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11.06.2018 №2752/0/112-18, вказані ліцензії, що на час їх видачі мали обмежений термін дії, продовжують діяти та є безстроковими відповідно до умов ч. 6 ст. 21 Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності”.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. №1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі зазначаються дані про підприємства, зокрема дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, ч. 3 ст. 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, слід дійти висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, застосування приписів якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідної норми права викладені в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, у справі № 904/10736/16 від 15.03.2018.

З огляду на те, що предметом спору у даній справі є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів статті 7 названого Закону, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 10.04.2019