ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1141/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрохімтрейд", вул.Академіка Заболотного, буд.154-Д, м.Київ, 03143

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька аграрна компанія" вул. Академіка Сахарова, буд.23, м. Івано-Франківськ,76010

про стягнення заборгованості в сумі 288992,63 грн, з яких: 127022,82 грн - основний борг; 81874,22 грн - пеня; 25404,56 грн - штраф; 56691,03 грн - 20% річних від суми простроченого зобов"язання

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1, (наказ №02О-19 від 04.04.19)

Від відповідача: ОСОБА_2, (довіреність № 18 від 28.01.19 )-представник

в с т а н о в и в

до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрохімтрейд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька аграрна компанія" про стягнення заборгованості в сумі 288992,63 грн, з яких: 127022,82 грн - основний борг; 81874,22 грн - пеня; 25404,56 грн - штраф; 56691,03 грн - 20% річних від суми простроченого зобов"язання.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №06042 від 06.04.2016 щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Позивач заявлений позов підтримує, зазначає що основне зобов"язання відповідачем не виконано, отже в порядку ст . 534 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути 127022,82 грн - основного боргу, 81874,22 грн - пені, 25404,56грн - штрафу та 56691,03грн - 20% річних .

Відповідач проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов (вх. 2561/19 від 12.02.2019) зазначає, що відповідачем повністю оплачено вартість товару. Факт отримання товару та розрахунку відповідач підтверджує. Свої заперечення відповідач обгрунтовує тим, що позивач самовільно змінив та встановив призначення платежу грошових коштів, які поступали йому від відповідача. При цьому відповідач зазначає, що оплату за поставлений товар він здійснював у визначені строки та у відповідності до Специфікації №1 від 06.04.2016 .

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, заслухавши представників сторін, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

16.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрохімтрейд" (по договору - постачальник/ по справі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Галицька аграрна компанія" (по договору - покупець/ по справі - відповідач) укладено Договір поставки №06042 (далі - Договір), відповідно до умов якого в терміни, визначені договором та/або додатками до нього, постачальник зобов'язується передати у власність покупця насіння, засоби захисту рослин, добрива (надалі - Товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором та додатками до нього (п.1.1.Договору).

Між сторонами 21.04.2016 укладено Специфікацію №1 (додаток №1) до Договору поставки №06042 від 06.04.2016 (далі - Специфікація), в якій сторони обумовили найменування, асортимент, ціну, вартість продукції та умови оплати.

Пунктом 1 Специфікації визначено, що загальна вартість товару з ПДВ складає еквівалент53262,68 дол. США, що станом на 21.04.2016 року за курсом 27,27 гривні за 1 долар США складає 1452473,36, в тому числі ПДВ 242078,89грн..

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до п.2.1. Договору за даним Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються накладними та/або рахунками-фактури, та/або Додатками, що є невід'ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у рахунках та видаткових накладних в національній валюті. Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони можуть визначати еквівалент вартості Товару у доларах США або Євро (в залежності від валюти придбання Постачальником товару за зовнішньоекономічними контрактами), про що Сторони оформлюють відповідні Додатки до договору (п.2.2. Договору).

Загальна сума договору визначається сукупністю накладних та/або рахунків-фактур, та/або Додатків, що зазначені в п.2.1, та які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно п.3.1 Договору сторони обумовили, що товар, який був отриманий покупцем в межах цього договору, має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною, або на умовах 100 (сто) відсоткової передоплати.

Додатком №1до Договору - специфікацією від 21.04.2016року передбачена попередня оплата (30%) до 25.04.2016, та оплата (70%) до 10.10.2016.

Відповідно до п.11.2 Договору поставки №06042 від 06.04.2016 року вказаний договір набуває чинності з моменту підписання представниками обох сторін та діє до повних розрахунків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов Договору та Специфікації №1 до нього, Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгрохімтрейд» поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька аграрна компанія" прийнято товар, що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін, а саме:

- соняшник НК Неома, в кількості 7 паків, за ціною 4120,04 грн. за одиницю Товару без ПДВ, загальною вартістю 28840,29 грн. без ПДВ, а Покупець його прийняв без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 276 від 30.04.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін Договору та засвідчена печатками юридичних осіб;

- насіння соняшнику Ріммі, в кількості 11.6 мішків, за ціною 1666,67 грн. за одиницю Товару без ПДВ, загальною вартістю 193333,72 грн. без ПДВ, а Покупець його прийняв без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 276 від 30.04.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін Договору та засвідчена печатками юридичних осіб;

- насіння соняшнику Муглі, в кількості 205 мішків, за ціною 2745,83 грн. за одиницю Товару без ГІДВ, загальною вартістю 562895,15 грн. без ГІДВ, а Покупець його прийняв без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 276 від 30.04.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін Договору та засвідчена печатками юридичних осіб.

17.05.2016, на виконання умов Договору, позивач здійснив передачу Товару на загальну суму 510390,36 грн. в т.ч. ПДВ 85065,06 грн., а саме:

- насіння, соняшнику Ріммі, в кількості 186 мішків, за ціною 1.666,67 грн. за одиницю Товару без ПДВ, загальною вартістю 310000,44 грн. без ПДВ, а Покупець його прийняв без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 289 від 17.05.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін Договору та засвідчена печатками юридичних осіб;

- насіння соняшнику Муглі, в кількості 42 мішки, за ціною 2745,83 грн. за одиницю Товару без ПДВ, загальною вартістю 115324,86 грн. без ПДВ, а Покупець його прийняв без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 289 від 17.05.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін Договору та засвідчена печатками юридичних осіб.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи протягом встановленого сторонами у Специфікації терміну оплати вартості товару, покупець (відповідач по справі) сплатив відповідно до рахунку № 271 від 22.04.2016

- платіжним дорученням №138 від 17.08.2016 сплатив 1016731.34грн.,

- платіжним дорученням № 342 від 10.06.2016 сплатив 140609,15грн.,

- платіжним дорученням № 341 від 03.06.2016 сплатив 11778,00грн.,

- платіжним дорученням № 340 від 01.06.2016 сплатив 283354,86грн.

Оскільки у вищезазначених платіжних дорученнях (а.с.31,32,33,34) реквізит "Призначення платежу" містить повну інформацію про платіж та документи, на підставі якого здійснювалося перерахування коштів отримувачу, відповідачем призначення платежу чітко визначено , вказувалось як "оплата за насіння соняшника згідно рахунку № 271 від 22.04.2016), номеру та серії конкретного рахунку, господарський суд встановив, що в даному випадку розподіл коштів не може здійснюватись позивачем відповідно до ст. 534 ЦК України.

Вказаний факт підтверджується у банківських виписках, копії яких долучені до матеріалів справи.

З вказаного вище підтверджується, що відповідач взяті на себе договірні зобов'язання виконав у повному обсязі, виходячи із того, що у відповідності до умов договору кінцевий строк сплати грошових коштів відповідачем за наданий товар позивачем є дата 10.10.2016 року, а відповідач їх сплатив ще 17.08.2016 року, тобто за два місяці до закінчення строку на їх оплату.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, на сторону, яку допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені ст. ст. 611, 625 Цивільного кодексу України.

Отже, зобов'язання відповідача як сторони за договором припинились після сплати ним повної вартості отриманої продукції.

Крім того, слід зазначити, що позивачем самовільно зараховано (без врахування правової позиції відповідача) грошові кошти, які були належним чином сплачені на відповідні банківські рахунки не як оплату за поставлений товар (у графі оплати відповідачем чітко зазначено призначення платежу), а як пеню, за так зване невиконання договірних зобов'язань.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року №22 встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Відповідно до п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах проводяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Отже, черговість зарахування вимог за грошовими зобов'язаннями, передбачена ст. 534 ЦК України, на яку посилається позивач, може застосовуватись при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого саме без реквізиту "Призначення платежу".

Крім того, суд звертає увагу на Лист ВСУ від 01.07.2012 року "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України" де зазначено, що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовими зобов'язаннями у разі недостатності суми проведеного платежу (ст.534 ЦК України) судами необхідно виходити з того що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміються проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовими зобов'язаннями зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти передбачені ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання погашаються після суми основного боргу.

З урахуванням наведеного вище вбачається, що позивач, отримавши перераховані відповідачем грошові кошти з конкретно визначеним у платіжних документах призначення платежу зарахував їх не як оплата за надані послуги, а як оплату пені, чим і порушив принцип ведення бухгалтерського обліку та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року №22.

З аналізу наведеного вище вбачається, що позивач без врахування норм чинного законодавства не вправі зараховувати отриманий платіж самовільно змінювати його призначення, а отже і нараховувати відповідну пеню і штраф. За таких обставин, наведене вище спростовує твердження позивача про наявність заборгованості відповідача по спірному договору.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду наведеного, вимога позивача щодо стягнення 127022,82грн. - основного боргу є необгрунтованою та такою, що не знайшла свого підтвердження з досліджених матеріалів справ, а отже, разом з тим і не підлягає стягненню у відповідності до чинного законодавства, заявлені позивачем до стягнення, суми пені, 20% річних та штрафу.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку про відмовити в позові .

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги про відмову в позові, суд приходить до висновку про залишення судового збору в сумі 4334,89грн. за позивачем.

Щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 15000,00грн., то слід зазначити наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України). Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України). Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктом 2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача. Беручи до уваги про відмову в позові судом, в клопотанні позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 15000,00грн.. слід відмовити.

Керуючись Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, ст. 11, 509, 655, 662, 664, 692 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського суду України, ст. 16, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрохімтрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька аграрна компанія" про стягнення 288 992,63грн., яка складається з 127022,82грн. основного боргу, 81874.22грн. пені, 25404,56грн. штрафу та 20% річних у розмірі 54691,03грн. - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.04.2019

Суддя Шкіндер П.А.