ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа №914/1549/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від прокуратури - Рогожнікова,

від відповідача 1 - Копистинський (адвокат)

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Прокуратури Львівської області №05/2-1вих-19 від 02.01.2019

на рішення господарського суду Львівської області від 03.12.2018 (суддя Березяк Н.Є.), повний текст складено 10.12.2018,

у справі № 914/1549/18

за позовом: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3, м. Львів

до відповідача 1:Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, м.Пустомити, Львівська область

до відповідача 2:Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Львівське, с. Зубра,Львівська область

про: визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову і рішення суду першої інстанції:

на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 до відповідача 1: Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) Агропромислове підприємство Львівське про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2018 у справі № 914/1549/18 у задоволенні позову Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що станом на момент погодження сторонами істотних умов договору оренди землі від 03.03.2004 розмір орендної плати був визначений рішенням Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №3 від 08.01.2004. Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, в тому числі і станом на момент укладення оспорюваного договору, не проводилась. Обовязок по проведенню першої нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки, згідно чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, ще за довго до укладення договору оренди було покладено на державу в особі її компетентних органів, зокрема органи Держкомзему.

Щодо обґрунтування представництва прокурором інтересів держави, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись з позовом у цій справі в інтересах держави без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, прокурор фактично звернувся в інтересах Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, яка є розпорядником земельної ділянки, щодо якої виник цей спір, та наділена правом самостійного захисту своїх прав та інтересів у тому числі у суді. Проте, прокурор, звертаючись із позовом з метою захисту інтересів держави , зазначив Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області відповідачем у справі.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник - прокуратура Львівської області просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це наступним:

- обовязок по сплаті орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися або змінюватися, припинятися сторонами договору за власним волевиявленням;

- Свобода договору, передбачена ст. 627 ЦК України не є абсолютною, тому твердження суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства щодо свободи договору в контексті права орендаря пропонувати свій розмір орендної плати за користування земельною ділянкою державної власності;

- Безпідставним є посилання суду першої інстанції на той факт, що станом на момент погодження сторонами істотних умов договору оренди землі розмір орендної плати був визначений рішенням Давидівської сільської ради у 2004 році, оскільки вказаний субєкт не мав повноважень щодо землі за межами населених пунктів;

- Факт реєстрації договору оренди підтверджує не правомірність правочину, а лише офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення прав;

- Щодо представництва інтересів держави прокурором: державним інтересом для звернення прокурора із цим позовом є дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходження платежів до місцевого бюджету в законодавчо визначених межах; у вказаній справі прокурор звернувся до суду самостійно як позивач у звязку з порушенням інтересів держави та бездіяльністю органів державної влади, зобовязаних здійснювати регулювання спірних правовідносин; розпорядником спірних земельних ділянок є Пустомитівська районна державна адміністрація, якій у випадку задоволення позову мають бути повернуті земельні ділянки, водночас саме цей орган державної влади допустив порушення вимог діючого законодавства, уклавши договори оренди без проведення нормативно - грошової оцінки змелених ділянок та визначення на її підставі розміру орендної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач -1 Пустомитівська районна державна адміністрація просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, мотивуючи це тим, що:

- у спірному договорі наявні всі істотні умови договору у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі»; районною адміністрацією вчинялися дії щодо внесення змін у договір стосовно збільшення розміру орендної плати;

- у кошторисі видатків районної державної адміністрації не передбачені видатки на проведення нормативної грошової оцінки;

- на час укладення договору оренди землі орендна плата розраховувалася сільськими радами, виходячи з нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по сільських радах; рішення Давидівської сільської ради від 08.01.2044 року не скасоване, не визнане незаконним, а тому правомірно взято судом першої інстанції до уваги при прийнятті рішення;

- щодо представництва прокурором інтересів держави: прокурор фактично завернувся в інтересах Пустомитівської державної адміністрації, яка є розпорядником земельної ділянки державної власності, та наділена правом самостійного захисту інтересів держави в суді.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач -2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи це тим, що :

- твердження прокурора в апеляційній скарзі стосовно того, що процедура визначення розміру орендної плати за спірні земельні ділянки може бути підставою визнання недійсним договору оренди землі - є безпідставними;

- визнання недійсним оспорюваного договору та подальше позбавлення відповідача 2 орендованого майна з тих підстав, що органом державної влади не дотримано вимог закону неприпустимим та таким, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- зважаючи на те, що підставою недійсності правочину є недодержання вимог закону саме в момент вчинення правочину, обставини, повязані з процедурою розрахунку розміру орендної плати не можуть слугувати підставою для недійсності правочину в контексті непогодження істотних умов договору оренди, оскільки ці обставини в часі не збігаються;

- відповідач -2, виходячи із правомірності рішень і органів державної влади, із факту реєстрації договору оренди, не міг передбачати, що під час укладення договору оренди (15 років тому) були допущені певні порушення.

У судове засідання не зявився представник відповідача 2, хоча належним чином учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обовязковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача 2 на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

позивач місцева прокуратура № 3 зазначає, що за результатами здійснення прокурором представницької діяльності в порядку вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 17.07.2017 місцевою прокуратурою отримано інформацію з Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, з якої вбачалося порушення вимог чинного законодавства при укладенні договору оренди земельної ділянки від 03.03.2004 з ТОВ «Агропромислове підприємство «Львівське» внаслідок не проведення сторонами даного договору грошової оцінки земельної ділянки.

Прокурором у позові зазначено, що у даному випадку беззаперечно порушуються інтереси держави, оскільки через непроведення нормативної грошової оцінки землі, яка передана в оренду за спірним договором, істотно занижується орендна плата за використання землі, що призводить до ненадходження коштів до бюджету при триваючій бездіяльності районної адміністрації як учасника господарських відносин. Крім того, прокурор зазначає про необізнаність та бездіяльність контролюючих органів щодо необхідності приведення спірного договору у відповідність до вимог чинного законодавства.

Позивач зазначає, що листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 22.11.2017 місцеву прокуратуру інформовано про те, що у 2017 році перевірки земельної ділянки, що використовується ТОВ «АПП «Львівське» площею 6,0 га на території Давидівської сільської ради, не проводилося.

Зважаючи на наведене, прокурор зазначає у позові про доцільність самостійного звернення до суду з метою захисту інтересів держави при відсутності органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, оскільки Пустомитівська РДА є стороною оспорюваного правочину, а контролюючі органи необізнані щодо невідповідності спірного договору вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 29.12.2003 №1285 Про передачу в оренду земельної ділянки крім іншого, надано ТзОВ Агропромислове підприємство Львівське земельну ділянку загальною площею 6 га лісів 1-ї групи Винниківського лісництва в довгострокову оренду терміном на 25 років під розширення піщаного карєру, Пустомитівській РДА укласти договір оренди земельної ділянки і зареєструвати його у встановленому порядку.

Рішенням Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №3 від 08.01.2004 у звязку з відсутністю грошової оцінки на земельну ділянку, під піщаний карєр, встановлено орендну плату за 1,0 га земельної ділянки /піщаного карєру/ на території Давидівської сільської ради за межами населеного пункту за обопільною згодою сторін в сумі 1950,00 грн. за рік.

Так, 03.03.2004 між Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та товариством з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Львівське укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі Договір), який зареєстровано в реєстрі за №1310.

За умовами цього Договору Орендодавець (відповідач 1) відповідно до розпорядження голови Львівської облдержадміністрації №1285 від 29.12.2003 Про передачу в оренду земельної ділянки передає, а Орендар (відповідач 2) приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку, виділену в натурі, площею 6,0 га, лісів 1-ої групи Винниківського лісництва Львівського лісопаркового господарства, що розташована на території Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору Термін оренди земельної ділянки, визначеної в п. 1.1. Договору - 25 років.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що орендна плата за користування орендованою земельною ділянкою встановлюється з розрахунку 1950,00 грн. за 1 га, за один рік оренди земельної ділянки. Загальна суму орендної плати, яка підлягає до сплати Орендарем за один рік оренди земельної ділянки, що є предметом даного договору становить 11700,00 грн.

03 березня 2004 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду згідно Договору від 03.03.2004.

Як зазначено судом першої інстанції, земельна ділянка, передана у користування за спірним договором, належить до земель державної власності. Розпорядження земельними ділянками державної власності в межах, визначених ЗК України належить до повноважень місцевих державних адміністрацій. Таким чином, Пустомитівська державна адміністрація (відповідач-1) є тим органом, до повноважень якого належить розпорядження та захист інтересів власника зазначеної земельної ділянки.

Проте, прокурор, звертаючись із позовом з метою захисту інтересів держави, зазначив Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області - співвідповідачем у справі.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 06 лютого 2019 року справа № 927/246/18, здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Крім того, частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із пунктами "в", "г", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Як встановлено, розпорядником земельних ділянок за спірним договором є відповідач 1 - Пустомитівська районна державна адміністрація. Сторони не заперечують, що також зазначає прокурор у позові, того, що Пустомитівська районна державна адміністрація зверталася до відповідача 2 (орендарая) з листами від 10.06.2014 та 23.09.2014 стосовно внесення змін до договору оренди землі в частині збльшення розміру орендної плати відповідно до вимог законодаства (Т.1. ас. 32,33).

Як правильно зазначає суд першої інстанції, перевірку дотримання вимог земельного законодаства станом на момент вирішення спору по суті здійснюють уповноважені державою органи, що реалізують поноваження у сфері державного наглчду і контролю за використанням і охороною земель, яким є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Згідно Положення про Державну службу України з питань геодезвї, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань 25-1) організовує та здійснює державний нагляд (контроль): а) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Проте, прокурором при обґрунтуванні підстав для захисту інтересів держави та самостійного звернення до суду з таким позовом в даному випадку не доведено як відсутність органу, який здійснює державний нагляд за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, а також не доведено факт неналежного здійснення таким органом захисту інтересів держави.

Згідно ст. 28 Закону України «про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право: 5) звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Пустомитівська районна державна адміністрація (відповідач-1) є тим органом, до повноважень якого належить розпорядження та захист інтересів власника зазначеної земельної ділянки. Однак, суд першої інстанції не надав правової оцінки такій обставині у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України, а розглянув позов по суті.

Згідно ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо:1) позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не наведено виключних випадків представництва інтересів держави у даному випадку, натомість, з дослідження відповідних положень законодавства вбачається наявність органів, уповноважених захищати інтереси держави в разі порушення земельного законодавства. Крім того, прокурором також не доведено власне твердження стосовно неналежного захисту Пустомитівською районною державною адміністрацією інтересів держави стосовно розпорядження землями державної власності.

Висновок апеляційного суду. За таких обставин, рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2018 у справі № 914/1549/18 підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Львівське, с.Зубра, Львівська область, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки - без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги не підтверджують підстав для звернення прокурора з даним позовом, зокрема, не наведено доказів відсутності відповідного органу, який може здійснювати захист інтересів держави при порушенні положень земельного законодавства, а також бездіяльності відповідача 1 стосовно належного захисту інтересів держави у сфері земельних відносин.

У відзивах на апеляційну скаргу учасники справи наводять обґрунтовані доводи стосовно безпідставності звернення прокурора з даним позов у звязку, враховуючи наявність відповідних органів, до повноважень яких належить захист інтересів держави у сфері земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником у звязку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 119, 226, 234, 277, 278 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області №05/2-1вих-19 від 02.01.2019 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2018 у справі № 914/1549/18 скасувати. Постановити нове судове рішення.

3. Позов Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство Львівське, с.Зубра, Львівська область, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки залишити без розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст. ст. 286 - 289 ГПК України.

Суддя - доповідач: Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 02.04.2019.