СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Справа № 905/1822/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, за ордером та посвідченням;

від відповідача - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м. Бахмут Донецької області вх. № 610 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2019 р. у справі № 905/1822/18 (суддя Чернова О.В., повний текст складено та підписано 25.01.2019 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Очар Груп», м. Бахмут Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м. Бахмут Донецької області

про стягнення 20 402,05 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Очар Груп» (далі ТОВ «Очар Груп», позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд» (далі ТОВ «Укрелектромережбуд», відповідач) заборгованості за договором оренди спецтехніки №16/02/17-О від 16.02.2017р. у розмірі 20 402,05 грн., з яких 16 704,00 грн. сума основного боргу, 458,55 грн. 3% річних, 3 239,50 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позову ТОВ «Очар Груп» посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором оренди спецтехніки №16/02/17-О від 16.02.2017р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, на яку позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.01.2019 позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 16 704,00 грн., 3 % річних у розмірі 458,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 938,14 грн.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що позивачем доведено факт виконання своїх зобовязань за договором оренди спецтехніки №16/02/17-О від 16.02.2017р. щодо надання майна в оренду відповідачеві, користування яким відповідач не оплатив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції прийняв відповідь позивача на відзив, який подано поза межами процесуального строку, встановленого для його подання, без належного обґрунтування підстав його прийняття.

За доводами апеляційної скарги:

- відсутній передбачений п. 4.3. договору акт прийому виконаних робіт (наданих послуг), замість нього долучено до матеріалів справи копію іншого документу акту надання послуг № 7 від 19.02.2017 р. з посиланням на інший номер договору, відмінний від спірного, тому цей акт не можна вважати належним доказом виконання орендодавцем зобовязань за даним договором;

- долучений до матеріалів справи рахунок-фактура № 6 датований 17.02.2017 р., тобто за два дні до зазначеного акту, хоча згідно з п. 4.3 договору він виставляється на підставі підписаного сторонами акту прийому виконаних робіт (наданих послуг). Тобто, рахунок-фактура не міг бути складений до підписання сторонами зазначеного акту, адже послуги на 17.02.2017 р. ще не були надані;

- у рахунку-фактурі № 6 від 17.02.2017 р. відсутні дані щодо договору, на підставі якого він виставлений;

- в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем відповідачеві рахунку-фактури № 6 від 17.02.2017 р., тому неможливо встановити дату від якої у відповідача виникає обовязок здійснити оплату наданих послуг.

Крім того, скаржник, посилаючись на ч. 6 ст. 222 ГК України стверджує, що строк на задоволення претензії позивача від 06.10.2017 р. на суму 16 704,00 грн. спливав через місяць після її отримання, тобто 06.11.2017 р., а не 14.10.2017 р., внаслідок чого відповідач не погоджується з розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, здійсненим судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

До того ж, ТОВ «Укрелектромережбуд» не погоджується і зі стягненням витрат на професійну правничу допомогу.

02.04.2019 р. через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який з огляду на поважність причин пропуску позивачем встановленого ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.02.2019 р. процесуального строку на його подання, враховується судовою колегією під час перегляду справи в порядку апеляційного провадження.

05.04.2019 р. від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю повноважного представника у іншому судовому процесі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 р., від 06.03.2019 р. не визнавалася обовязковою явка представників учасників апеляційного провадження та останні були попереджені, що незявлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

З урахуванням викладеного, зазначене клопотання скаржника відхиляється.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не зявився.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2017 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди спецтехніки № 16/02/17-О, згідно з п.1.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування вантажопідйомну техніку, спеціалізовану автотранспортну техніку, згідно з специфікацією до договору, яка є невід'ємною частиною даного договору, та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Пунктом 2.1 договору визначено, що передача спецтехніки оформлюється актом прийому-передачі спецтехніки, який підписується сторонами.

Відповідно до п.3.1. договору строк оренди спецтехніки з моменту підписання акту прийому-передачі по 19 лютого 2017 року включно.

Орендна плата та порядок розрахунків між сторонами регулюються розділом 4 договору, згідно з пунктом 4.1 якого, вартість оренди зазначається у специфікації до договору, що є його невід'ємною частиною. Орендна плата за місяць сплачується орендарем на підставі рахунку-фактури, виставленого орендодавцем, виходячи з вартості, зазначеної у специфікації та фактичного строку оренди за місяць, на підставі підписаного акту прийому виконаних робіт (наданих послуг) (пункт 4.3 договору).

За приписами п.4.4. договору, розрахунки за цим договором можуть відбуватися шляхом здійснення авансових, проміжних платежів та/або остаточного розрахунку.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі та перераховується орендарем не пізніше 15 днів після виставленого рахунку-фактури, на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 4.5 договору).

Умовами пункту 6.1.2. договору встановлено, що орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п.7.2. договору, при несплаті орендарем в обумовлені строки грошових коштів за оренду спецтехніки, останній повинен сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання грошових зобовязань.

Згідно з п. 9.1. договору, цей договір діє з моменту підписання його сторонами до 19.02.2017 року включно.

16 лютого 2017 року сторонами підписано специфікацію № 1 в якості додатку № 1 до договору № 16/02/17-О від 16.02.2017, згідно з якою предметом договору є автокран КРАЗ КС-55712, загальна вартість послуг оренди з ПДВ визначена у сумі 16 704,00 грн.

Договір та специфікація № 1 до нього підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками їх підприємств.

17 лютого 2017 року сторонами підписано акт прийому-передачі автокрана до договору № 16/02/17-О від 16.02.2017 р., відповідно до якого орендодавець передав, а орендатор прийняв в оренду автокран КРАЗ КС-55712.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що на виконання умов договору виставив відповідачеві рахунок - фактуру №6 від 17.02.2017р., проте в матеріалах справи відсутні докази надсилання цього рахунку-фактури відповідачеві.

Відповідно до акту прийому-передачі автокрана від 19.02.2017 р. до договору № 16/02/17-О від 16.02.2017 р., орендатор передав, а орендодавець прийняв автокран КРАЗ КС-55712.

Згідно з актом надання послуг № 7 від 19.02.2017 р. загальна вартість оренди автокрану КРАЗ КС-55712 (з 17.02.2017 р. по 19.02.2017 р.) склала 16 704,00 грн. в даному акті в графі «Договір» зазначено: Оренда № 16/02/17 від 16.02.2017 р.

Акт надання послуг № 7 від 19.02.2017 р. з боку орендаря підписаний директором ОСОБА_2 без будь-який зауважень, підпис якого скріплений печаткою ТОВ «Укрелектромережбуд».

В матеріалах справи також міститься копія податкової накладної № 2 від 19.02.2017, з якої вбачається, що позивач задекларував оренду автокрану.

06 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за договором оренди №16/02/17-О від 16.02.2017р. у розмірі 16 704,00 грн. протягом семи днів від дня її предявлення, яка отримана відповідачем 06.10.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №238., та залишена ним без виконання.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором оренди спецтехніки №16/02/17-О від 16.02.2017р., позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 ГК України, орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Позивач стверджує, що свої зобовязання за договором № 16/02/17-О від 16.02.2017 р. щодо надання майна в оренду виконав у повному обсязі на загальну суму 16 704,00 грн., що підтверджується актом надання послуг № 7 від 19.02.2017 р.

В даному акті наявне посилання на договір, на підставі якого заявлений позов у справі, що свідчить про наявність орендних правовідносин між сторонами саме у межах цього договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений акт є іншим документом, ніж той, що передбачений п. 4.3. договору не приймаються до уваги за безпідставністю.

До того ж, посилання скаржника на наявність між сторонами щонайменше трьох господарських договорів, два з яких є договорами оренди спецтехніки, та посилання на збіг обставин щодо ідентифікуючих ознак предмету договору відхиляються за недоведеністю у звязку з тим, що відповідачем не надано суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження викладених обставин.

При цьому, судом першої інстанції, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.07.2018 р. у справі № 905/915/17, правомірно відхилені доводи відповідача про те, що відсутність доказів надсилання йому рахунку-фактури обумовлюють неможливість визначення певної дати настання обовязку ТОВ «Укрелектромережбуд» сплатити орендну плату за орендований ним автокран, оскільки ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 22 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити орендну плату за орендоване ним майно орендодавця.

Посилання відповідача на ч. 6 ст. 222 ГК України та доводи апеляційної скарги щодо спливу строку на задоволення претензії позивача через місяць після її отримання - 06.11.2017 р., а не 14.10.2017 р., також відхиляються за безпідставністю тому, що:

- по-перше, обовязок сплати орендної плати за орендований відповідачем автокран виник на підставі вищезазначеного договору оренди та акту надання послуг № 7 від 19.02.2017 р., виконання якого є обовязковим в силу імперативних вимог законодавства;

- по-друге, досудове врегулювання спору не є обовязковим в даному випадку;

- по-третє, умовами п. 4.3. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем не тільки на підставі рахунка-фактури, а й на підставі акту прийому виконаних робіт (наданих послуг).

Враховуючи, що акт надання послуг № 7 від 19.02.2017 р. підписаний сторонами без зауважень чи заперечень, а інших строків виконання зобовязання сторонами у договорі чи додаткових угодах до нього не погоджено, тому станом на 20.02.2017 р. строк виконання зобовязання зі сплати орендної плати є таким, що настав, тому доводи апеляційної скарги про зворотнє не мають жодного правового підгрунту.

Більше того, за орендних відносин такий акт не є обовязковим, оскільки факт оренди підтверджений іншими доказами.

Доказів сплати заборгованості у добровільному порядку відповідачем до матеріалів справи не надано, тому місцевий господарський суд на законних підставах задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 16 704,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на прострочення сплати основного боргу відповідачем, позивач розрахував 3 % річних за період з 15.10.2017 р. по 13.09.2018 р. в сумі 458, 55 грн. та інфляційні втрати за період з 15.10.2017 р. по 13.09.2018 р. в сумі 3 239,50 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з ТОВ «Укрелектромережбуд» на користь ТОВ «Очар Груп» 3 % річних в сумі 458,55 грн. та інфляційних втрат в сумі 938,14 грн.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4 436,00 грн. та прийняття відповіді позивача на відзив поза межами процесуального строку, встановленого відповідною ухвалою суду, оцінюються критично.

Так, вимогами ст. 126 ГПК України та ч. 8 ст. 129 ГПК України не встановлено вичерпного переліку конкретних документів, якими сторона має доводити наявність та співмірність витрат на професійну правничу допомогу, тому заперечення відповідачем належності наданих позивачем доказів на підтвердження понесення ним таких витрат, зокрема, платіжне доручення № 192 від 14.09.2018 р., не приймаються до уваги.

При цьому, вимогами чинного процесуального законодавства не встановлено обовязку суду оформлювати прийняття відповіді на відзив окремим процесуальним документом у випадку пропуску стороною процесуального строку на його подання за наявності поважних причин, тому відсутність такого процесуального документу не може свідчити про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, що мають наслідком прийняття неправильного рішення при вирішенні спору по суті.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 23.01.2019 р. у справі № 905/1822/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 10.04.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка