ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.02.2019 р. Справа № 917/1038/18
про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання: Олійник Н.І.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1, дов. в протоколі
від відповідача: ОСОБА_2, дов. в протоколі
Розглядається позовна заява про визнання з дня подання позовної заяви (з 28.08.2018р.) укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 04.02.2010р.
Представник позивача в судовому засіданні на вимогах наполягає.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач вчинив поділ земельної ділянки з передачею двох ділянок у власність третім особам, ігноруючи належним чином зареєстроване право оренди позивача, ігноруючи рішення суду та встановлений порядок відведення земельних ділянок.
Утворені внаслідок поділу три земельні ділянки мають власні кадастрові номери, відмінні від кадастрового номера ділянки, право оренди на яку зареєстроване за позивачем. Такий стан речей, як зазначає позивач, зробив неможливим підтвердити його права на орендовану землю, оскільки в геоінформаційній системі Державного земельного кадастру немає ділянки з кадастровим номером, що ідентифікував би орендовану позивачем земельну ділянку.
Позивач зазначає, що згідно п. 4.1 наказу Держгеокадастру України від 04.06.2015 року №95 відповідач був зобовязаний перевірити зміст проектів землеустрою, поданих йому на затвердження громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме, перевірити наявність нотаріально посвідченої письмової згоди ФГ СФГ «Гермес» на вилучення з користування позивача відповідної частини орендованої земельної ділянки на користь вказаних вище осіб.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на норми ст. 41 Конституції України, ст. 188 ЗК України, ст. 27, ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 188 ГК України, ч.2 ст. 651 ЦК України та зазначає, що незважаючи на незаконність вилучення 4 га на користь громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3, позивач не оспорює таке вилучення, керуючись виключно моральними та етичними висновками, оскільки вказані вище громадяни є учасниками АТО та не повинні нести відповідальність за дії розпорядника земель.
Ухвалою суду від 31.08.2018р. позовна заява прийнята судом до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 27.09.2018р. на 15-30 год.
31.08.2018р. ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 8501 від 12.09.2018р.) позов не визнає, посилаючись на те, що внести зміни до договору оренди є неможливим, оскільки змінилась площа та кадастровий номер земельної ділянки, а внаслідок внесення таких змін в договір оренди землі, фактично потрібно укладати новий договір, який можна укласти лише за результатами проведення аукціону.
27.09.2018р. ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 01.11.2018р. на 14-00 год.
У відповіді на відзив (вх. № 9442 від 10.10.2018р.) позивач зазначає, у цій справі не йде мова про поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки ця процедура відбулась раніше та є завершеною. Предметом позову є виключно внесення змін до договору. Договір оренди на даний час є діючим, строк його дії не закінчився, тому застосування до нього будь-яких положень ст. 33 Закону України «Про оренду» на даний час є передчасним.
Разом з тим, як вказує позивач, існує необхідність внесення змін до цього договору і ця процедура передбачена ст.188 ГК України. Позивач вчинив усі необхідні дії для внесення у договір таких змін, очевидність такої необхідності обгрунтована, а відповідач не навів жодної обгрунтованої причини, яка б унеможливлювала захист прав орендаря та внесення відповідних змін у договір оренди землі.
При цьому, позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві підтвердив ту обставину, що не надав відповідь на пропозицію позивача у встановлений ст.188 ГК України 20-денний строк, наслідком чого є звернення позивача до суду та необхідність визнання укладеною відповідної додаткової угоди.
В обґрунтування відповіді на відзив, позивач посилається на ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ч.5 ст. 188 ГК України і зазначає, що посилання відповідача на необхідність проведення аукціону є не обгрунтованими, оскільки зміни вносяться до діючого договору оренди землі, і позивач не просить укладення нового договору. Земельна ділянка утворилась внаслідок неправомірного поділу (без нотаріально посвідченої згоди орендаря) за рахунок ділянки, орендованої позивачем, права орендаря порушені, відповідач ухиляється від очевидної дії на захист прав орендаря, тому судовий примус є необхідним.
10.10.2018р. позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх. № 9437).
11.10.2018р. ухвалою суду заяву Фермерського господарства селянського фермерського господарства «Гермес» про забезпечення позову задоволено та вжито заходи до забезпечення позову по справі № 917/1038/18.
Заборонено будь-яким особам виконання наказу головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №6667-СГ від 14.09.2016р., наказу головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №946-СГ від 31.01.2017р., наказу головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 4480-СГ від 04.05.2017р., наказу головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №4875-СГ від 18.05.2017р.
01.11.2018р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу № 917/1038/18 до судового розгляду по суті на 20.12.2018р. на 14-00 год.
В судовому засіданні 20.12.2018р. оголошено перерву до 25.01.2019р. до 11-00 год.
28.01.2019р. ухвалою судом призначено розгляд справи на 28.02.2019р. на 11-00 год., оскільки судове засідання, призначене на 25.01.2019р. на 11-00 не відбулося у звязку з перебуванням судді у відпустці.
В судовому засіданні 28.02.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:
Між Гребінківською районною державною адміністрацією (орендодавець) та СФГ «Гермес» (орендар - далі позивач) був укладений договір оренди землі від 04.02.2010р. (а.с.38-39), відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського використання, яка знаходиться на території Стукалівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, загальною площею 30,9834 га, у тому числі ріллі 27,3039 га, пасовищ 3,00 га, польових шляхів 0,6795 га.
Факт приймання передачі вказаної земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі обєкта оренди (а.с.40).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.05.2016р. у справі № 917/316/16 за позовом ФГ СФГ «ГЕРМЕС» до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області визнано поновленим на той самий строк і на тих же умовах вищезазначений договір. Судове рішення набрало законної сили (а.с.34-37).
Відповіді на вищезазначений запит позивач не отримав.
02.11.2016р. ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області листом № 28-16-7777.8-7707/2-16 на запит ФГ СФГ «Гермес» повідомило останнього про те, що термін дії договору оренди землі від 04.02.2010 р. закінчився 11.02.2015 року, клопотання про поновлення договору оренди від позивача надійшло 22.01.2015 р. з порушенням строку, передбаченого законодавством, а тому відповідачем були прийняті Накази №№ 1491, 1492 від 23.04.2015р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок (із земель державної власності сільськогосподарського призначення ненаданих у власність та користування) у власність учасникам АТО, які прийняті, як зазначив відповідач, у відповідності до чинного законодавства і підстави для скасування вищезазначених наказів відсутні (а.с.13).
Відповідач у листі також зазначив, що на момент прийняття вищезазначених наказів рішення господарського суду Полтавської області від 19.05.2016р. у справі № 917/316/16 за позовом ФГ СФГ «ГЕРМЕС» до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області про визнання поновленим на той самий строк і на тих же умовах договору оренди не існувало.
Наказами Головного управління №№ 6630-СГ та 6631-СГ від 14.09.2016р. затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.14-15).
Таким чином, утворені внаслідок поділу три земельні ділянки мають власні кадастрові номери, відмінні від кадастрового номера ділянки, право оренди на яку зареєстроване за позивачем. Такий стан речей зробив неможливим для позивача підтвердити його права на орендовану землю, оскільки в геоінформаційній системі Державного земельного кадастру немає ділянки з кадастровим номером, що ідентифікував би орендовану позивачем ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовувались незаконністю дій відповідача щодо поділу та передачі у власність фізичним особам земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за договором від 04.02.2010 р. та який було поновлено рішенням господарського суду Полтавської області від 19.05.2016 у справі № 917/316/16. Позивач зазначав, що такі дії були вчинені без урахування зареєстрованого права оренди позивача та судового рішення, яке набрало законної сили, з порушенням встановленого порядку відведення земельних ділянок.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.06.2017 р. по справі №917/97/17, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 р., у позові відмовлено.

В окремій ухвалі також зазначено, що "25.04.2016р. позивач листом б/н повідомив ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області про розгляд справи №917/316/16 щодо поновлення на новий строк договору оренди землі від 04.02.2010р. Також, позивач просив утриматися від будь-яких дій щодо надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за заявами будь-яких осіб, затвердження проектів землеустрою, передання земельної ділянки чи її частин у власність чи оренду, поділу земельної ділянки та вчинення інших дій, які перешкоджають законній господарській діяльності на вказаній вище земельній ділянці.
Вказаний лист було отримано представником Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 25.04.2016р., про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Судове рішення набрало законної сили.
10.08.2016р. право оренди ФГ СФГ "Гермес" на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 15843740).
22.08.2016р. позивач листом б/н повідомив ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області про закінчення розгляду справи №917/316/16. Зазначив про те, що речове право оренди ФГ СФГ "Гермес" на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, надав відповідну інформаційну довідку та повторно просив утриматися від будь-яких дій щодо надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за заявами будь-яких осіб, затвердження проектів землеустрою, передання земельної ділянки чи її частин у власність чи оренду, поділу земельної ділянки та вчинення інших дій, які перешкоджають законній господарській діяльності на вказаній вище земельній ділянці.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 23.04.2015р. Головним управлінням були видані накази №1491-СГ та №1492-СГ, якими надано дозволи гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 на розроблення проектів землеустрою на земельні ділянки орієнтовною площею 2,0 га, які знаходяться на території Стукалівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області.
Отже, ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавської області здійснило дії щодо розпорядження земельною ділянкою (а саме її поділ, виділення іншим особам у власність) відносно якої фактично було наявне обмеження у вигляді зареєстрованого права оренди позивачем.
При цьому, вчинені Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області дії призвели до того, що фактично земельна ділянка, право оренди якої зареєстроване за позивачем втратила своє існування. А також, через відповідні дії Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області стало неможливим виконання судового рішення у справі №917/316/16.
Таким чином, з вищевказаних обставин та документів вбачається, що в діях посадових осіб Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області при здійсненні своїх повноважень щодо поділу земельної ділянки відносно якої зареєстроване право оренди позивачем, мають місце порушення вимог законодавства, які призвели до порушення прав позивача, що в свою чергу потребує відповідного реагування.
При цьому колегією враховано, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".
У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст. 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України".
В окремій ухвалі від 06.11.2017 р. по справі № 917/97/17 також зазначено, що "відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016р. "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" ОСОБА_5 управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
У відповідності до статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.
На думку колегії суддів, вищевказане є підставою для висновку про наявність недоліків та порушення законності в роботі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та є підставою для винесення окремої ухвали, якою Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру має бути повідомлено про вказані недоліки з метою вжиття відповідних заходів та в подальшому забезпечення беззаперечного додержання вимог чинного законодавства України та виконання судових рішень посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області".

Постановою Верховного суду від 27.03.2018 р. (а.с.121-125) Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 та рішення Господарського суду Полтавської області від 14.06.2017 у справі № 917/97/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
В Постанові від 27.03.2018 р. по справі № 917/97/17 Верховний Суд зазначив, що "ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивач звернувся із цим позовом до суду для захисту свого порушеного права щодо користування земельною ділянкою, яке виникло у нього за договором оренди від 04.02.2010 р., дія якого була поновлена строком на п'ять років за рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.05.2016 р. у справі № 917/316/16, і це рішення набрало законної сили. Суди не врахували, що право позивача - речове право оренди земельної ділянки, як того вимагають приписи законодавства, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.08.2016 р. (номер запису про інше речове право 15843740), тобто на момент винесення ГУ Держгеокадастру оспорюваних наказів від 14.09.2016 р. про надання у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельної ділянки, щодо якої виник спір, належним землекористувачем цієї земельної ділянки був саме позивач - ФГ СФГ "Гермес".
Як убачається із матеріалів справи, позивач упродовж усього розгляду спору наголошував на незаконності спірних наказів відповідача та проведеної на їх підставі державної реєстрації відповідних прав, оскільки ці накази були винесені з порушенням вимог земельного законодавства та прав позивача як належного землекористувача".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.09.2018 р. по справі № 917/97/17 (а.с.133-139) в позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті господарським судом Полтавської області за ухвалою від 03.05.2017р. в даній справі. Рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними обєднаннями та організаціями.
Способи захисту прав (громадян та юридичних осіб) на земельні ділянки закріплює частина 3 ст. 152 ЗК України, а саме:
а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
в) визнання угоди недійсною;
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;
ґ) відшкодування заподіяних збитків;
д) застосування інших, передбачених законом, способів.
За визначенням, негаторним (від лат. actio negatoria той, що заперечує) є позов власника (користувача) про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України).
Негаторний позов предявляється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, що такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але обєктивно порушували його права і були протиправними.
Обєктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.
За викладеного підстави для задоволення позовних вимог за наведеною предметністю відсутні, як недоведеністю порушеного права".

Судом по справі № 917/1038/18 встановлено, що 22.06.2018р. ФГ СФГ «Гермес» звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з пропозицією про зміну умов договору оренди землі з доданими у двох екземплярах додаткової угоди до договору оренди землі від 04.02.2010р. (а.с.69).
23.07.2018р. ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області листом № 6100/0/26-18 на вищезазначену пропозицію ФГ СФГ «Гермес» надав відповідь, в якій зазначає, зокрема, що підстав для внесення змін до договору оренди землі не вбачається (а.с.70,71), що змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши додані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення.
Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Прав і законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.
Згідно ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123,129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити.
ДОДАТКОВА УГОДА
до договору оренди землі від 04 лютого 2010 року, зареєстрованого у Гребінківському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного
м. Полтава ________________року

1. Викласти пункт 2 Договору у такій редакції:
2.Інші умови Договору залишаються без змін.
3.Дана угода набирає чинності з дня укладення.
4.Усі спори, пов'язані з виконанням цієї додаткової угоди, вирішуються судами України, при неможливості врегулювання досудового спору.
5.Ця додаткова угода є невідємною частиною Договору та складена в двох примірниках, по одному примірнику для Орендодавця та Орендаря.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.