ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.2019 Справа № 920/1054/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1054/18 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, м. Суми,

до відповідача: Приватного підприємства «Рось», м. Київ,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування запису про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01 від 04.01.2019),

від відповідача: не зявився

Суть спору: 29.12.2018 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області звернулось до суду з позовною заявою від 28.12.2018 № 10-06-06040, відповідно до якої просило суд: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу виробничого корпусу під літерою «А» від 24.06.2006 в частині продажу обєкту цивільної оборони, а саме: штабу ЦО 1 класу, який знаходиться на другому поверсі цеху ЗЦМ, що розташований за адресою: вул. Транспортна, 1а, м. Охтирка Сумської області; 2) скасувати запис права власності з Витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Приватним підприємством «Рось» на виробничий корпус під літерою «А», в якому знаходиться обєкт цивільного захисту штаб ЦО 1 класу, що розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ, розташованого за адресою: вул. Транспортна, 1а, м. Охтирка Сумської області; 3) стягнути з Приватного підприємства «Рось» на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області витрати по сплаті судового збору в сумі 3 524 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 03.01.2019 № 920/1054/18 позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області залишено без розгляду, надано час для усунення недоліків.

До суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 14.01.2019 № 10-06-0148, ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 відкрито провадження у справі № 920/1054/18 та призначено підготовче засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцем знаходження такого майна, тобто даний спір підсудний Господарському суду Сумської області.

21.02.2019 позивачем подано до суду заяву від 19.02.2019 № 10-06-00728 про уточнення позовних вимог по справі № 920/1054/18, згідно з якою просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу виробничого корпусу під літерою «А» від 24.06.2006 в частині продажу обєкту цивільної оборони, а саме: штабу ЦО 1 класу, який знаходиться на другому поверсі цеху ЗЦМ, що розташований за адресою: вул. Транспортна. 1а, м. Охтирка Сумської області; 2) скасувати запис про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Приватним підприємством «Рось» на виробничий корпус під літерою «А», в якому знаходиться обєкт цивільного захисту штаб ЦО 1 класу, що розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ, розташованого за адресою: вул. Транспортна 1а, м. Охтирка Сумської області; 3) стягнути з Приватного підприємства «Рось» на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 3 524 грн 00 коп.

06.03.2019 судом постановлено протокольну ухвалу, відповідно до якої заяву позивача від 19.03.2019 № 10-06-00728 про уточнення позовних вимог по справі № 920/1054/18 задоволено, враховуючи, що предмет та підстава позову позивачем не змінені, лише виключено слово «Витягу» з формулювання другої позовної вимоги.

В судовому засіданні 27.03.2019 представник позивача позовні вимоги підтримала відповідно до вищевказаного уточнення та просила їх задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що обєкт цивільного захисту - штаб ЦО 1 класу, що розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ, розташованого за адресою: вул. Транспортна 1а, м. Охтирка Сумської області, не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Охтирський сиркомбінат» і приватизації не підлягав, а тому його подальше відчуження відповідачу є неправомірним.

Представник відповідача в підготовчі засідання та судове засідання, призначене 27.03.2019 для розгляду справи по суті, не зявився, наданими процесуальними правами не скористався, зокрема, жодних заяв по суті справи або клопотань, в тому числі заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, до суду не подав, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 33, 42, 64).

Оцінивши та дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області від 28.12.1996 № 2140 про створення ВАТ «Охтирський сиркомбінат» (а.с. 12) перетворено орендне підприємство «Охтирський сиркомбінат» у відкрите акціонерне товариство «Охтирський сиркомбінат».

Відповідно до Плану приватизації державного майна орендного підприємства «Охтирський сиркомбінат» (а.с. 18-20), затвердженого 25.12.1996 Заступником начальника РВ ФДМУ по Сумській області ОСОБА_2, та Акту оцінки вартості майна орендного підприємства (а.с. 21-22), затвердженого 31.10.1996 Першим заступником начальника РВ ФДМУ по Сумській області ОСОБА_3, під час приватизації до статутного капіталу останнього не увійшли об'єкти цивільної оборони залишковою вартістю 143 630 грн.

Згідно з довідкою про вартість обєктів цивільної оборони Охтирського сиркомбінату (а.с. 26), підписаної директором та головним бухгалтером вказаного підприємства, в будівлі адміністративного корпусу в підвалі знаходиться протирадіаційне укриття площею 270 кв.м, залишкова вартість якого станом на 01.09.1996 складає 107 099 грн. В будівлі цеху ЗЦМ знаходиться штаб ГО/громадянської оборони площею 101 кв.м, залишкова вартість якого складає 36 531 грн. Таким чином, залишкова вартість зазначених двох обєктів цивільної оборони дорівнює 143 630 грн, що відповідає визначеній у Плані приватизації (а.с. 19) та в Акті оцінки вартості майна орендного підприємства (а.с. 22).

Відповідно до Акту комплексної перевірки (спеціального огляду захисної споруди цивільної оборони ПРУ № 68420 від 19.09.2012 (а.с. 15-16) підвальне приміщення, яке обліковується як ПРУ № 68420 оцінюється як «не готове» до прийняття осіб, що укриваються, протирадіаційне укриття затоплене ґрунтовими водами, а тому ремонт або відновлення недоцільне й комісією запропоновано останнє до зняття з обліку.

Згідно з актом перевірки стану збереження та використання державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Охтирський сиркомбінат» від 13.03.2014 (а.с. 24-25), затвердженого 17.03.2014 першим заступником начальника РВ ФДМУ по Сумській області ОСОБА_4, обєкт цивільного захисту протирадіаційне укриття обліковий № 68420, інвентаризаційний № 01002 на 250 осіб площею 270 кв.м розташоване в підвальному приміщенні адміністративної будівлі господарського товариства за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Транспортна,1а - в незадовільному стані, затоплений ґрунтовими водами, прийнято рішення списати; штаб І клас цивільної оборони площею 101 кв.м, розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ за адресою: Сумська область, м Охтирка, вул. Транспортна,1а в задовільному стані, прийнято рішення щодо повернення до державної власності.

На запит Охтирського міжрайонного прокурора Комунальне підприємство «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило листом від 21.02.2014 (вих. № 119), що площа штабу ЦО, що розміщений на другому поверсі виробничої будівлі по вул. Транспортній № 1а в м. Охтирка Сумської області включена до загальної площі виробничої будівлі (18 092,3 кв.м) та належить Приватному підприємству «Рось», згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 24.06.2006 (а.с. 23).

Невключення зазначених обєктів державного майна до статутного капіталу ВАТ «Охтирський сиркомбінат» підтверджується також Витягом з Реєстру державного майна (а.с. 17).

Згідно з пп. 1.1.-1.2. договору купівлі-продажу від 24.06.2006 ВАТ «Охтирський сиркомбінат» відчужено Приватному підприємству «Рось» майно, а саме: виробничий корпус, зазначений у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 18 092,30 кв.м та градирня, літ «Л», розташовані за адресою: вул. Транспортна, 1а, м. Охтирка Сумської області (а.с. 13).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 48-54) ВАТ «Охтирський сиркомбінат» припинено як юридичну особу, відповідний запис внесено 06.12.2010.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17).

Наведеним спростовується передчасне посилання позивача на Кодекс цивільного захисту України, який введено в дію з 01.07.2013, відтак в силу вимог частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України перший не має зворотної дії до спірних правовідносин, пов'язаних з укладенням договору від 24.06.2006.

В той же час, абзацом 5 пункту "в" частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) передбачено, що приватизації не підлягають захисні споруди цивільної оборони як об'єкти, що мають загальнодержавне значення. В редакції частини 2 даної статті, чинній на час затвердження Плану приватизації державного майна орендного підприємства «Охтирський сиркомбінат», також містилася заборона приватизації обєктів державної власності, необхідних для виконання державою своїх функцій.

Відповідно до пункту 4 наказу Фонду державного майна України від 19.05.1999 №908/68 "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України.

Враховуючи вище встановлені судом обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що перебування державного майна (обєкту цивільної оборони - штабу ЦО 1 класу) на балансі ВАТ «Охтирський сиркомбінат» не надавало останньому права відчужувати зазначений обєкт державної власності, стосовно якого встановлено законодавчу заборону приватизації.

Тому, продаж обєкту цивільного захисту - штабу ЦО 1 класу, який знаходиться на другому поверсі цеху ЗЦМ, що розташований за адресою: вул. Транспортна. 1а, м.Охтирка Сумської області, за договором купівлі-продажу від 24.06.2006 відбулося неправомірно, а договір у відповідній частині суперечить вимогам чинного на той час законодавства про приватизацію, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 в справі № 920/497/18.

Щодо вимоги скасувати запис про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Приватним підприємством «Рось» на виробничий корпус під літерою «А», в якому знаходиться обєкт цивільного захисту штаб ЦО 1 класу, що розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ, розташованого за адресою: вул. Транспортна 1а, м. Охтирка Сумської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа представника ДП «Молочний світ» ОСОБА_7 директору КП Охтирського МБТІ ОСОБА_8 (вих. № 206) від 05.07.2006 перший звертається із проханням зареєструвати право власності на майно, придбане згідно з договором купівлі-продажу від 24.06.2006.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області зазначає у позові, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, право власності на виробничий корпус під літерою «А» зареєстроване за Приватним підприємством «Рось», однак відповідних Витягів з зазначених реєстрів або будь-яких інших доказів на підтвердження вказаної інформації суду не надано.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ст. 12 вказаного Закону визначено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

На кожний обєкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер обєкту нерухомого майна відповідно до ст. 13 Закону.

Позивачем всупереч вимог ст.ст. 74 ГПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів наявності відповідної реєстрації нерухомого майна, зокрема, коли, ким, на підставі яких документів її проведено, ідентифікуючих ознак запису про проведену державну реєстрацію прав, ідентифікуючих ознак майна, зокрема, його реєстраційний номер, не підтверджено, хто є власником відповідного нерухомого майна на час звернення до суду з позовом.

Зазначене унеможливлює задоволення судом відповідної позовної вимоги позивача. Частиною 2 статті 237 ГПК України закріплено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Додатково суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 26 Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, зокрема, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав. Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик тощо до записів Державного реєстру прав вносяться зміни.

Внесення запису про скасування державної реєстрації прав в певній частині діючим законодавством не передбачено.

В той же час, ст. 217 Цивільного кодексу України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тобто, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.06.2006 в частині відчуження обєкту цивільної оборони не свідчить про його недійсність в частині передання відповідачу інших приміщень виробничого корпусу під літерою «А», в якому знаходиться обєкт цивільного захисту штаб ЦО 1 класу.

На запит Охтирського міжрайонного прокурора Комунальне підприємство «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило листом від 21.02.2014 (вих. № 119), що площа штабу ЦО включена до загальної площі виробничої будівлі (18 092,3 кв.м), що належить Приватному підприємству «Рось».

Позивач просить скасувати запис про право власності на виробничий корпус під літерою «А», в якому знаходиться обєкт цивільного захисту штаб ЦО 1 класу, що розташований на другому поверсі цеху ЗЦМ, розташованого за адресою: вул. Транспортна 1а, м. Охтирка Сумської області, тобто на обєкт нерухомості в цілому, лише невеликою частиною якого є обєкт цивільного захисту, без виділення останнього, що, безумовно, є порушенням права власності відповідача на іншу частину приміщень цеху ЗЦМ без будь-яких правових підстав для цього, оскільки в цій частині правочин недійсним судом не визнано.

Відповідно до частин 1-2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обовязок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, зокрема, забезпечення належного правового режиму власності у державі (справа «Папаміхалополус» проти Греції). Даний принцип також застосовувався Європейським судом з прав людини у справі Брумареску проти Румунії. Цей режим полягає у тому, що держава зобовязана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції. Європейський суд з прав людини зазначає, що виконання означеного загального обовязку може означати виконання позитивних обовязків, що слідують з необхідності забезпечення ефективної реалізації гарантованих Конвенцією прав.

Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення права на мирне володіння майном, не обмежується виключно формальними вимогами законодавства та звертає увагу на те, що держава має здійснити всі ефективні та можливі заходи для забезпечення дотримання та захисту права, передбаченого статтею 1 Першого Протоколу (Онерйілдиз проти Туреччини та ряд інших).

З огляду на вказане, суд задовольняє позов частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сплачені 1 762 грн 00 коп судового збору за вимогою про визнання частково недійсним правочину, інша частина витрат зі сплати судового збору покладається на позивача.

Керуючись Законами України «Про приватизацію державного майна» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 3, 5, 15, 16, 203, 215, 321 Цивільного кодексу України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 73, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу виробничого корпусу під літерою «А» від 24.06.2006, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Охтирський сиркомбинат» та Приватним підприємством «Рось», в частині продажу обєкту цивільної оборони, а саме штабу ЦО 1 класу, який знаходиться на другому поверсі цеху ЗЦМ, що розташований за адресою: вул. Транспортна, 1а, м. Охтирка Сумської області.

3. В іншій частині вимог - відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, вул. Івана Мазепи, буд. 10, м. Київ, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (40035, вул. Харківська, 30/1, м. Суми, ) 1762 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 05.04.2019.

Суддя ОСОБА_9