ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

10 квітня 2019 року Справа № 915/859/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви: Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800)

про видачу судового наказу

про: стягнення з фізичної особи-підприємця Федченка Анатолія Георгійовича (АДРЕСА_1)

заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.05.2018, в розмірі 22208,46 грн, з яких: 20833,31 грн - заборгованість за кредитом, 438,89 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочену заборгованість; 866,82 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 69,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також сплаченого заявником судового збору,

В С Т А Н О В И В:

05.04.2019 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н від 01.04.2019 (вх. № 5507/19) про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Федченка Анатолія Георгійовича заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.05.2018, в розмірі 22208,46 грн, з яких: 20833,31 грн - заборгованість за кредитом, 438,89 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочену заборгованість; 866,82 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 69,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також сплаченого заявником судового збору.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу у зв'язку з таким:

Так, за змістом статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак заява б/н від 01.04.2019 (вх. № 5507/19) не відповідає вимогам ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:

По-перше, в заяві не вказано місце проживання представника заявника (п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України), оскільки вказана представником заявника адреса « 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50» є саме адресою для зв'язку та листування акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк».

По-друге, заява не містить викладу обставин та відповідного переліку додатків, на яких ґрунтуються вимоги заявника, а саме:

- щодо дати введення в дію Умов та правил надання банківських послуг, витяг з яких покладено в підставу заявлених вимог до боржника;

- щодо законності заявлених вимог до боржника, тобто обставин з посиланням на відповідні конкретні докази щодо того, що з моменту виникнення у заявника права вимоги не пройшов строк, який перевищує позовну давність.

При цьому, за змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Таким чином, господарський суд об'єктивно позбавлений можливості перевірити викладені в заяві обставини, а тому, - і встановити підставність, обґрунтованість та законність пред'явлених заявником вимог до боржника.

Крім того, щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 69,44 грн за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором № б/н від 29.05.2018, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже згідно норм ст. 230 ГК України вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, а сама пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання та відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Заявлена заявником до стягнення пеня в сумі 69,44 грн є штрафною санкцією в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 ГК України, а отже хоча і має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а тому не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу та має розглядатися в позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом підстав і періодів нарахування, правильності поданих позивачем розрахунків.

За приписами ч. 2 ст.154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

У відповідності до ч. 1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 ст.153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

За вищевикладених обставин, у зв'язку з недодержанням заявником вимог ч. 1 ст. 148, ч. 2 ст. 150 ГПК України є підставою для застосування судом ст. 152 ГПК України - відмови у видачі судового наказу.

Керуючись п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 152, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Федченка Анатолія Георгійовича заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.05.2018, в розмірі 22208,46 грн, з яких: 20833,31 грн - заборгованість за кредитом, 438,89 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочену заборгованість; 866,82 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 69,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також сплаченого заявником судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова