ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/3170/14
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Філінюка І.Г., Лавриненко Л.В.,

секретар судового засідання - І.В. Іванов,

за участю представників:

від прокуратури: О.Ю. Радянський

від позивача: Л.І. Клібанська

від відповідачів: Г.А. Чернова

від третіх осіб: О.О. Курлович (від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 (головуючий суддя Лічман Л.В., судді Желєзна С.П., Невінгловська Ю.М., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 10.10.2018)

у справі № 916/3170/14

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради

до відповідачів:

1. Одеської міської ради;

2. Виконавчого комітету Одеської міської ради;

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації;

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

2. Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради;

3. Державної податкової інспекції в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області;

4. Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Порто-Франківський";

про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Заступник прокурора Одеської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної ради (далі - Облрада) до Одеської міської ради (далі - Міськрада) та Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - Виконком) про:

- визнання недійсним рішення Виконкому від 29.07.2010 № 410 ,,Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси" у частині включення за № 10 до затвердженого п.1 переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська,15, та п.4 у частині доручення КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на спірну будівлю;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 06.09.2010 серії САЕ № 068436, виданого Виконкомом територіальній громаді м. Одеси в особі Міськради на вказані нежитлові приміщення;

- визнання недійсним п.1 рішення Міськради від 17.12.2013 № 4212-VІ ,,Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради" у частині включення до цього переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі;

- визнання права власності на зазначені приміщення за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Облради.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 316, 321, 387, 392, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 43, 59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", вказав, що спірні приміщення (об'єкти культурної спадщини) стали власністю територіальних громад області в результаті проведеного в 1991 році розмежування майна між загальнодержавною та комунальною власністю, проте Міськрада неправомірно спочатку прийняла рішення, яким включила приміщення до переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, а потім і до переліку об'єктів, які підлягають приватизації, чим вийшла за межі наданих Міськраді повноважень і порушила право спільної власності територіальних громад області, існування якого підтверджується рішеннями Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-ХХІ, від 12.05.1993 № 449-ХХІ, від 22.09.2006 № 73-V, а також судовими рішеннями у справах №№ 22/401-06-11665А, 30/95-09-3018, 30/231-08-4792, № 22/54-08-1109.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2015 залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.06.2015 у справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2016 рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 у справі № 916/3170/14 скасовано, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

У ході нового розгляду даної справи ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2016 залучено Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської ОДА) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради (далі - Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини ОМР); Державну податкову інспекцію в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області (далі - ДПІ в Приморському районі); Комунальне підприємство ,,Житлово-комунальний сервіс ,,Порто-Франківський" (далі - КП ,,ЖКС ,,Порто-Франківський").

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.09.2016 у справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017, у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у справі № 916/3170/14 скасовано, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.08.2017 у справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 28.08.2017 у справі № 916/3170/14, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. Постанова суду касаційної інстанції, якою втретє направлено справу на новий розгляд, мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій достеменно не дослідили істотних обставин справи щодо змісту речових прав позивача на спірне майно, обставин послідовного набуття і оформлення такого права; не з'ясували і не встановили цивільно-правових підстав набуття як позивачем, так і відповідачем права власності на нежитлові приміщення, які є предметом спору у цій справі; формально послалися на судові рішення у справі адміністративної юрисдикції і постанови судів касаційної інстанції господарської юрисдикції та не звернули уваги на те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями, але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір; не дослідили обставини утримання будівлі, в якій розташовано спірні приміщення (ким, за чий рахунок); вчинення/невчинення позивачем юридично значимих дій щодо виконання рішення Одеської обласної ради від 12.05.1993 № 449-XXI шляхом оформлення за позивачем права власності на спірну будівлю по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі як пам'ятки історії і культури, у т.ч. станом на час прийняття оспорюваних рішень у цій справі. Також Верховним Судом зазначено про необхідність урахування змісту постанови від 27.02.2018 у справі № 916/2066/15.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Виконкомом цілком законно прийнято оспорюване рішення ,,Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси" від 29.07.2010 № 410 у частині включення за № 10 до затвердженого п.1 переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, та п.4 у частині доручення КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на спірну будівлю; видано свідоцтво від 06.09.2010 серії САЕ № 068436 про право власності територіальної громади м. Одеси в особі Міськради на вказані нежитлові приміщення. Крім того, Міськрада без виходу за межі наданих їй повноважень прийняла оспорюване рішення від 17.12.2013 № 4212-VІ ,,Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради" у частині включення до цього переліку за № 5 приміщень третього поверху площею 49,2 кв.м по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі.

Не погодившись із рішенням суду, Заступник прокурора Одеської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому скаржник послався на порушення та невірне застосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 41, 142, 143 Конституції України, ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії і культури», ст.ст. 1, 10, 43, 44, 60, абз. 2 п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 2, ст.ст. 4, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень», п.7 ст. 319, ст.ст. 327, 328, 329, 387, 326, 327, 256, 257, 261, 267, 387, 388 ЦК України, порушення норм процесуального права (ст.ст. 13, 74, 236 ГПК України), а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, скаржник зазначив, що, оскільки спірна будівля-пам'ятка з січня 1990 року знаходилась на балансі Головного управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів, то вона увійшла до нежитлового фонду, який знаходився на балансі управлінь, відділів, комітетів облвиконкому та відповідно була передана у власність Одеської обласної ради народних депутатів рішенням від 17.09.1991 №323 «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 (головуючий суддя Поліщук Л.В., судді Богацька Н.С., Лавриненко Л.В.) за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження у справі № 916/3170/14, встановлено учасникам справи строк до 26.11.2018 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз'яснено про їх право в той самий строк подати до суду апеляційної інстанції будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлених у відповідності до ст. 170 ГПК України.

26.11.2018 від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому рада просила залишити її без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 у справі № 916/3170/14 - без змін.

04.01.2019 від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких третя особа заперечувала проти доводів апеляційної скарги Заступника прокурора Одеської області, просила залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Поліщук Л.В. та судді учасника колегії Богацької Н.С. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду № 28 від 09.01.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 916/3170/14.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019 вищевказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Філінюка І.Г., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 справу № 916/3170/14 прийнято до провадження у вищезазначеному складі колегії суддів за правилами спрощеного позовного провадження зі стадії підготовки справи до апеляційного розгляду. Запропоновано учасникам справи викласти пояснення з урахуванням доводів, викладених у відзиві Одеської міської ради та письмових поясненнях Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Роз'яснено учасникам справи їх право в строк до 21.01.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлених відповідно до ст.170 ГПК України.

Однак, 14.02.2019 головуючим суддею Будішевською Л.О. подано заяву про самовідвід в порядку статті 36 ГПК України.

Заява мотивована тим, що за участю судді Будішевської Л.О., як головуючого судді, у даній справі було прийнято постанову від 23.01.2017, яка в подальшому була скасована постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2017.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.02.2019 заяву про самовідвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Будішевської Л.О. у справі №916/3170/14 задоволено, справу №916/3170/14 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2019 для розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бєляновського В.В., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

19.02.2018 суддею Бєляновським В.В. подано заяву про самовідвід від участі у розгляді справи № 916/3170/14, мотивовану тим, що за участю судді Бєляновського В.В., як головуючого судді, у даній справі було прийнято постанову від 14.12.2017, яка у наступному була скасована постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.04.2018.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.02.2019 заяву судді Бєляновського В.В. про самовідвід у справі №916/3170/14 задоволено, справу №916/3170/14 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 справу № 916/3170/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Поліщук Л.В., суддів Філінюка І.Г., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 прийнято справу № 916/3170/14 до провадження у новому складі колегії суддів та призначено розгляд справи на 02.04.2019 о 14:00 год.

У судовому засіданні 02.04.2019 представники прокуратури та позивача просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а представники відповідача та третьої особи просили відмовити у задоволенні скарги, залишивши вказане вище рішення суду без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про затвердження додаткового переліку пам'яток архітектури місцевого значення та меж заповідної території в м. Одесі" від 15.08.1985 № 480 затверджено перелік будівель та споруд, які підлягають взяттю під охорону держави як пам'ятки архітектури місцевого значення, згідно з додатком № 1. Пунктом 87 додатку № 1 до цього рішення значиться будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині - Ланжеронівська), буд. 15.

Рішенням названої ради ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області" від 17.09.1991 № 323 у відповідності до Законів УРСР ,,Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", ,,Про власність" та з урахуванням результатів роботи узгоджувальної комісії обласної Ради народних депутатів з розгляду питань віднесення майна до комунальної власності місцевих рад різних рівнів затверджено переліки державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування та районів області згідно додатку 1-3.

До переліків, затверджених рішенням від 17.09.1991 № 323, будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині - Ланжеронівська), 15 окремо включена не була. Відсутній в них і такий критерій для розмежування майна як належність до пам'яток архітектури місцевого значення.

02.11.1991 та 19.11.1991 Виконавчим комітетом Одеської обласної Ради народних депутатів прийнято рішення № 461 і № 560 відповідно про віднесення об'єктів до комунальної власності Рад народних депутатів різних рівнів, в яких зазначено про прийняття пропозицій робочих груп узгоджувальної комісії облради щодо віднесення майна як до комунальної власності обласної ради, так і до комунальної власності м. Одеси.

Пунктами 1 та 3 постанови Кабінету Міністрів України ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" від 05.11.1991 № 311 затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається; установлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-XXI ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області", у відповідності до Законів УРСР ,,Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", ,,Про власність", постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" та з урахуванням результатів роботи узгоджувальної комісії обласної Ради народних депутатів з розгляду питань віднесення майна до комунальної власності місцевих рад різних рівнів, рішень облвиконкому від 17.08.1991 № 323, від 02.11.1991 № 461 та від 19.11.1991 затверджено Перелік державного майна, що передано у власність обласної ради народних депутатів (додаток № 1), Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (додаток № 2), Перелік державного майна, що передається у власність районів області (додаток № 3).

Будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині - Ланжеронівська), 15 в цих переліках окремо також не зазначена, відсутнє в рішенні від 25.11.1991 № 266-XXI посилання на віднесення пам'яток архітектури місцевого значення до власності області або міста.

При цьому додатком № 2 до рішення Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області" від 25.11.1991 № 266-XXI до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (м. Одеса) по галузі житлово-комунального господарства включено житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 та рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-XXI рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів ,,Про порядок оформлення та передачі державного майна в комунальну власність міста" від 11.01.1992 № 2 прийнято у комунальну власність міста державне майно згідно з додатком 1.

У додатку 1 до цього рішення визначено перелік об'єктів, які приймаються до передачі в комунальну власність міста, серед яких: у п.1 розд. І зазначено державний житловий та нежитловий фонд із матеріально-технічною базою та ремонтними організаціями, які пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цих фондів; у п.35 розділу IV - пам'ятки архітектури, історії та культури на території міста без окремого наведення адрес.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 та рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-XXI обласне управління житлово-комунального господарства передало, а управління житлово-комунального господарства міста прийняло державне майно загальною залишковою балансовою вартістю 1187890 тис. руб. та іншими фінансово-господарськими показниками згідно з додатком, що підтверджується актом приймання-передачі від 18.02.1992; сторони підтвердили відсутність претензій одна до одної у зв'язку з передачею державного майна.

Рішенням Одеської обласної ради від 12.05.1993 №449-XXI "Про заходи для охорони і використання нерухомих пам'яток історії і культури в Одеській області", серед іншого:

- до прийняття Верховною Радою та Кабінетом Міністрів України законодавчих та нормативних актів, які розмежовують право власності на нерухомі пам'ятки історії та культури, прийнято в комунальну власність Одеської обласної ради нерухомі пам'ятки історії та культури в Одеській області, які є державною власністю;

- заявлено прохання до Верховної Ради, Кабінету Міністрів України прийняти відповідні нормативні акти, які забезпечують закріплення права власності на об'єкти національної культурної спадщини за суб'єктами власності, а також акти, які забезпечують створення відповідних державних органів охорони національної культурної спадщини, передбачені Міжнародною конвенцією про охорону культурної та природної спадщини;

- рекомендовано Одеській обласній державній адміністрації, міським, селищним та сільським радам народних депутатів за участі спеціально уповноважених органів охорони пам'яток сформувати єдину систему державних органів охорони об'єктів національної культурної спадщини, розробити узгоджену концепцію охорони історичної спадщини в Одеській області, а також підготувати обласній раді народних депутатів пропозиції зі створення ринкових механізмів охорони, відновлення та використання культурної спадщини;

- доручено секретаріату обласної ради народних депутатів разом з Одеською обласною державною адміністрацією та міськрайвиконкомами до 01.09.1993 здійснити комплексну інвентаризацію нерухомих пам'яток історії та культури в Одеській області з метою визначення суб'єктів власності на ці об'єкти та оформлення відповідних документів, що закріплюють їх права та обов'язки із забезпечення схоронності пам'яток, податкові та адміністративні пільги, а також підготовки пропозицій з передачі нерухомих пам'яток історії та культури в комунальну власність ради народних депутатів базового рівня.

Проте, жодних заходів щодо пам'яток історії та культури, визначених рішенням Одеської обласної ради від 12.05.1993 №449-XXI, державними органами з моменту прийняття цього рішення і до 2003 року вжито не було та право власності на пам'ятки не оформлено, так само як позивачем не вчинено юридично значимих дій щодо виконання рішення Одеської обласної ради від 12.05.1993 № 449-XXI шляхом оформлення за позивачем права власності на спірну будівлю по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі як пам'ятки історії і культури, у т.ч. станом на час прийняття оспорюваних рішень у цій справі.

Рішенням Одеської обласної Ради від 24.04.2003 №154-ХХІV "Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада" затверджено перелік пам'яток культурної спадщини, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада.

У пункті 11.1.159 переліку вказано і спірну будівлю - прибутковий будинок Григор'євої, кафе Фанконі, 1912 (вул. Ланжеронівська, 15, ріг Катерининської).

Однак, рішенням Одеської обласної Ради від 04.05.2005 №640-ІV задоволено протест прокуратури Одеської області та скасовано рішення обласної ради від 24.04.2003 №154-ХХІV.

Рішенням Одеської обласної ради від 22.09.2006 №73-V «Про майно спільної власності територіальних громад сіл., селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» затверджено нову редакцію Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада, визначено, що пункт 8 вказаного переліку «Об'єкти культурної спадщини» діє в редакції п. 11 рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003 №154-ХХІV.

На виконання рішення Одеської обласної ради від 22.09.2006 №73-V оформлення права власності на зазначене в ньому майно позивачем не здійснено, при цьому цим майном продовжувала розпоряджатись і утримувати його Одеська міська рада.

29.07.2010 рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №410 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» відповідно до рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області», затверджений перелік об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси.

У пункті 10 Додатку до рішення вказані спірні приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15.

06.09.2010 Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення Виконкому від 29.07.2010 №410 видано Свідоцтво про право власності серія САЕ №068436, яким посвідчено, що об'єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності.

17.12.2013 Одеською міською радою прийнято рішення №4212-VІ «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», у п. 1 якого за №5 вирішено внести до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, нежитлове приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м, що складає 44/1000 спірних нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, по вул. Ланжеронівська, 15, шляхом викупу орендарем за грошові кошти.

У 2014 році Одеською міською радою, у тому числі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» приймається рішення від 25.06.2014 №4818-VI «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси нерухомих об'єктів, що знаходяться на території міста Одеси, пунктом першим якого вирішено надати згоду на прийняття із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює Одеська обласна рада, до комунальної власності територіальної громади міста Одеси, згідно з додатком, у п.101 Додатку до переліку включено і прибутковий будинок Григорьєвої, кінець ХІХ ст., вул. Ланжеронівська, 15, ріг вул. Катерининської.

Статтею 35 Закону України "Про власність", який діяв на час розмежування майна між загальнодержавною власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць, було передбачено, що об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Позов про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України є речово-правовим, його вимоги звернено до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Отже, до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Як свідчать матеріали справи, після оформлення акта приймання-передачі від 18.02.1992 жодних дій щодо розмежування майна між власністю області і міста Одеси позивачем за участю відповідача не проводилось.

З аналізу змісту вищезазначених актів та додатків до них слідує, що в результаті прийняття Одеською обласною Радою народних депутатів рішення від 25.11.1991 № 266-XXI на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 проведено розмежування державного майна, зокрема між власністю обласної Ради та міст обласного підпорядкування. Розмежування здійснено щодо усього майна, яке підлягало поділу, що підтверджується відсутністю у рішенні Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-XXI вказівок на зворотнє.

Критерієм для розмежування за змістом рішення Одеської обласної Радою народних депутатів рішення від 25.11.1991 № 266-XXI не були ані приналежність майна до пам'яток архітектури місцевого значення, ані інші чіткі ознаки, під які підпадають приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15. За відсутності посилань на інші, більш конкретні умови розмежування, критерієм останнього місцевий господарський суд обґрунтовано визнав приналежність майна як нежитлового фонду до галузі житлово-комунального господарства, а, відтак, приміщення, про визнання права власності на які заявлено позов, набуто внаслідок розмежування саме у власність територіальної громади міста та фактично прийнято нею за актом приймання-передачі від 18.02.1992.

Щодо тверджень прокурора про те, що первинною підставою для набуття територіальною громадою області в особі позивача права власності є рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991 № 323 ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області", додатком № 1 до якого передбачено передачу у власність Облради нежитлового фонду, що знаходився на балансі управлінь облвиконкому, слід зазначити наступне.

У матеріалах справи наявне рішення Виконавчого комітету Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про взяття на баланс Головного управління архітектури і містобудування пам'яток архітектури" від 26.01.1990 № 22, яким будівлю-пам'ятку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ласточкіна (нині - Ланжеронівська), 15, взято на баланс цього управління. Однак будь-яких підтверджень того, що зазначене рішення виконано, Прокурором не надано. Не представлено останнім чи Облрадою і доказів реального утримання будівлі, в якій знаходиться спірне майно, а також доказів реєстрації чи спроб реєстрації права власності на нього з посиланням на акти, прийняті в процесі розмежування загальнодержавного майна.

Натомість, вказане майно знаходиться на балансі Міськради, що підтверджується довідкою КП ,,ЖКС ,,Порто-Франківський" від 24.06.2016 №1547/11. Міськрада зареєструвала за собою право власності на будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, утримує її, розпоряджається нею як власник приміщень. Так, 01.11.2004 Міськрада уклала договір купівлі-продажу з суб'єктами підприємницької діяльності, здійснивши відчуження підвальних приміщень, 02.01.1995 та 02.03.1999 через свої компетентні органи передала в оренду спірні приміщення податковій інспекції, Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини ОМР контролює збереження спірного майна у складі будівлі в якості пам'ятки культурної спадщини тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що наведені обставини доводять не тільки те, що будівля за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15 не знаходиться на балансі управління Облради, а й те, що внаслідок проведеного у 1991-1992 рр. розмежування загальнодержавного майна приміщення фактично перейшли у власність територіальної громади міста.

Апеляційна інстанція не може прийняти до уваги посилання Прокурора на те, що згідно з чинними рішеннями Одеської обласної ради від 12.05.1993 №449-ХХІІ «Про заходи для охорони і використання нерухомих пам'яток історії і культури в Одеській області» та від 22.09.2006 №73-V «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» нерухомі пам'ятки історії та культури в Одеській області, які перебували у державній власності, в тому числі спірну будівлю-пам'ятку, прийнято у комунальну власність Одеської обласної ради, позаяк судами встановлено невжиття заходів на виконання рішення Одеської обласної ради від 12.05.1993 №449-ХХІІ шляхом оформлення за позивачем права власності на спірну будівлю, як пам'ятку історії і культури.

Також судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно з ч. ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Отже, як будівля по вул. Ланжеронівська, 15, м. Одеси, так і спірні приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за вказаною адресою є окремими самостійними об'єктами нерухомого майна, щодо кожного з яких окремо може бути проведено державну реєстрацію права власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірним майном в даній справі не виступає пам'ятка культурної спадщини місцевого значення - будинок №15 по вул. Ланжеронівська у м.Одесі, на чому акцентує увагу скаржник, натомість спірним є окремі приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м у складі будівлі за цією адресою.

Судовою колегією відхиляються також посилання скаржника на порушення господарським судом п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про врахування висновків щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду при застосуванні таких норм права, неврахування висновків, що пам'ятки культурної спадщини місцевого значення передано саме у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради, викладених в ухвалах Вищого адміністративного суду України у справі №22/401-06-11665А та у справі № 15/290-06-7734 А, постановах Вищого господарського суду України від 24.06.2008 у справі № 6/289-07-7387, від 06.11.2008 у справі № 22/54-08-1109, від 29.07.2009 у справі № 30/231-08-4792, від 11.03.2010 у справі № 30/95-09-3018, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Поряд з тим, закон не визначає правові позиції ВГСУ та ВАСУ як такі, що є обов'язковими для врахування господарськими судами.

Щодо посилань Прокурора на встановлені в справах судів адміністративної юрисдикції обставини щодо переходу пам'ятки культурної спадщини у власність територіальної громади області в особі Одеської обласної ради, то колегія суддів такі аргументи відхиляє, позаяк в межах розгляду адміністративних спорів спір про право не може вирішуватися, на спори про право та підстави набуття чи переходу права власності юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Відтак, судова колегія відхиляє викладені в апеляційній скарзі посилання прокурора на судові рішення в інших справах та преюдиціальність обставин, установлених у них, оскільки преюдиціальне значення процесуальним законом (стаття 35 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017) надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки її не наділено правом встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина 2 статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017). У свою чергу, відповідно до частин 4, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказана стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Позивачем не надано доказів утримання будівлі, складовою якої є спірне майно, як в якості пам'ятки культурної спадщини, так і в якості нерухомого майна, про що також підставно зазначив господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Прийняття Одеською обласною радою рішення "Про затвердження Регіональної програми розбудови сфери охорони культурної спадщини Одеської області на 2003-2010 роки" №248 ХХІV від 01.11.2003, Регіональну програму розбудови сфери охорони культурної спадщини Одеської області на 2003-2010 роки, рішення Одеської обласної ради №454-V від 29.02.2008 "Про внесення змін та доповнень до рішення Одеської обласної ради 01.11.2003 №248 ХХІV "Про затвердження Регіональної програми розбудови сфери охорони культурної спадщини Одеської області на 2003-2010 роки", №455-V від 29.02.2008 "Про внесення змін та доповнень до рішення Одеської обласної ради від 04.06.2004 №457-ХХІV "Про затвердження Регіональної програми паспортизації об'єктів культурної спадщини Одеської області на 2004-2010 роки", які, на думку апелянта, підтверджують вжиття позивачем заходів утримання майна, не свідчать про вчинення позивачем реальних дій щодо утримання майна протягом будь-якого періоду часу.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним п.1 рішення Міськради від 17.12.2013 № 4212-VІ ,,Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради" у частині включення до цього переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі, колегія суддів зазначає, що ані місцевим господарським судом, ані судом апеляційної інстанції не встановлено та скаржником не доведено порушення приписів законодавства про приватизацію при прийнятті даного рішення.

Заява Одеської міської ради про застосування позовної давності у даній справі, яка (заява) була раніше подана до суду, не підлягає задоволенню з підстав відмови у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, а не з мотивів спливу позовної давності.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що викладені скаржником доводи не спростовують обґрунтованого висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 у справі №916/3170/14 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.04.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко