ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.04.2019м. ДніпроСправа № 904/6595/16

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" вих. №УФ-21/03/2019-Ю від 21.03.2019 про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Злуніцина Костянитна Ігоровича, АДРЕСА_1

про стягнення 60 366,48 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від заявника: не з'явився

від стягувача: не з'явився

від боржника: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016 у справі №904/6595/16 позов задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця Злуніцина Костянтина Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" 40 659,48 грн основного боргу, 6 274,59 грн пені, 12 590,11 грн штрафу, 631,49 грн 3% річних, 210,81 грн інфляційних втрат, 1 378,00 грн судового збору.

11.11.2016 на виконання вищевказаного рішення судом видано наказ.

28.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. №УФ-21/03/2019-Ю від 21.03.2019 про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні, в якій заявник просить:

- здійснити процесуальне правонаступництво позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 300, );

- замінити сторону (стягувача) у наказі господарського суду №904/6595/16 від 11.11.2016, виданого Господарський судом Дніпропетровської області, про стягнення грошових коштів з боржника - фізичної особи-підприємця Злуніцина Костянтина Ігоровича (АДРЕСА_2, РНКПП НОМЕР_1), з вибулої сторони: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", іншою стороною (стягувачем) - Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 300, ) у зв'язку зі зміною кредитора в зобов'язанні, щодо якого прийнято судове рішення.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" посилається на те, що 17.03.2017, керуючись ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1 від 17.03.2017, заявник набув всі права та обов'язки ТОВ "Український лізинговий фонд" за договором фінансового лізингу №3179-02. Оскільки новим кредитором в зазначеному зобов'язанні є ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" як процесуальний правонаступник ТОВ "Український лізинговий фонд", останнє вибуло як сторона (стягувач) із виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" про заміну сторони (стягувача) виконавчому провадженні прийнято до розгляду; призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 05.04.2019.

У судове засідання 05.04.2019 представники заявника, стягувача та боржника не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, про причини неявки не сповістили.

Частиною 3 ст. 334 ГПК України визначено, що неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, тому суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представників заявника, стягувача та боржника.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016 у справі №904/6595/16 позов задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця Злуніцина Костянтина Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" 40 659,48 грн основного боргу, 6 274,59 грн пені, 12 590,11 грн штрафу, 631,49 грн 3% річних, 210,81 грн інфляційних втрат, 1 378,00 грн судового збору.

11.11.2016 на виконання вищевказаного рішення судом видано наказ.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Слід зазначити, що наведені приписи були розглянуті Конституційним Судом України у рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012, в якому вказано, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України в рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун'єне проти Литви" від 06.03.2003; рішення у справі "Руйану проти Румунії" від 17.06.2003). Аналогічного висновку Європейський суд з прав людини дійшов у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України".

Оскільки виконання судового рішення є невід'ємною стадією судового процесу, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставі та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначена норма права кореспондує ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 Цивільного кодексу України).

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України).

17.03.2017 між ТОВ" Український лізинговий фонд" та ТОВ "УЛФ-Фінанс" укладено договір про відступлення прав вимоги (цесії) №1, відповідно до пункту 2.1.1 якого права вимоги за діючими договорами фінансового лізингу, перелік яких передбачений Додатком №1 до Договору, а новий кредитор набуває права вимоги за Договорами фінансового лізингу та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за договорами фінансового лізингу, в тому числі, але не виключено, набуває право вимагати: а) сплати на свою користь дебіторської заборгованості, що існує у боржників зі сплати лізингових платежів на дату укладення цього договору; б) сплати на свою користь дебіторської заборгованості що існує у боржників зі сплати будь-яких інших платежів (крім лізингових) за Договорами фінансового лізингу на дату укладання цього договору; в) виконання боржниками всіх інших обов'язків за договорами фінансового лізингу.

За умовами пункту 2.1.2 право вимоги (в тому числі право вимагати сплати дебіторської заборгованості боржників) за діючими Договорами оперативного лізингу, перелік яких передбачений додатком №1 до договору, а новий кредитор набуває права вимоги за договорами оперативного лізингу та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за договорами оперативного лізингу, в тому числі, але не виключено, набуває право вимагати: а) сплати на свою користь дебіторської заборгованості боржників зі сплати лізингових платежів на дату укладання цього договору; б) сплати на свою користь дебіторської заборгованості боржників зі сплати будь-яких інших платежів (крім лізингових) за договорами оперативного лізингу на дату укладання цього договору. в) виконання боржниками всіх інших обов'язків за договорами оперативного лізингу.

Згідно з п. 2.4 договору права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (викупу). З дати відступлення прав вимоги новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися правами вимоги на власний розсуд без згоди первісного кредитора.

Відповідно до п.3.1. договору вартість (ціна) прав вимоги за договором на дату його укладення становить 460 937 385,29 грн. без ПДВ та підлягає коригуванню згідно п.3.5 договору. Вартість (ціна) прав вимоги за кожним договором лізингу зазначається у додатках №1 та №2 до договору.

На виконання п. 2.2.1 договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв транспортні засоби (права власності на транспортні засоби), що є предметом лізингу за розірваними договорами лізингу, передача яких була здійснена на підставі договору цесії згідно специфікацій та актів приймання-передачі предмета лізингу в лізинг, в тому числі предмет лізингу за договором фінансового лізингу №3197-02/09/14-Н до генерального договору фінансового лізингу №3197 від 23.09.2014 - автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску, VIN-номер - KPTG0B1TSEP334081, що підтверджується актом від 17.03.2017 приймання-передачі предметів лізингу (прав власності на майно, що є предметом лізингу за розірваними договорами фінансового лізингу) (арк.с. 108).

У відповідності до п. 2.8 договору про відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 17.03.2017 новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України у судових процесах / виконавчих провадженнях / справах про банкрутство, пов'язаних з правами вимоги.

Отже, внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 17.03.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" набуло права кредитора за договором фінансового лізингу №3197-02/09/14-Н від 30.04.2014. Зазначений договір не містить умов про неможливість заміни кредитора у зобов'язанні.

Враховуючи встановлені вище обставини, наведені положення законодавства, суд вбачає підстави для заміни стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС", та задоволення відповідної заяви ТОВ "УЛФ-ФІНАНС".

Керуючись ст.ст. 234, 235, 256, 257, 334 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" вих. №УФ-21/03/2019-Ю від 21.03.2019 про заміну сторони (стягувача) виконавчому провадженні задовольнити.

2. Замінити сторону (стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301, ) на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 300, ) у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу, виданого 11.11.2016 Господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/6595/16, про стягнення з фізичної особи-підприємця Злуніцина Костянтина Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" 40 659,48 грн основного боргу, 6 274,59 грн пені, 12 590,11 грн штрафу, 631,49 грн 3% річних, 210,81 грн інфляційних втрат, 1 378,00 грн судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (частина 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України).

Повне текс ухвали складено та підписано 10.04.2019

Суддя А.Є. Соловйова