ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 927/642/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сиводід О.П.(за довіреністю № 41/1494 від 11.03.2019);

від відповідача: Потапова С.М. (ордер ЧН №025696 від 26.03.2019 року)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс»

на рішення господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018 року

у справі № 927/642/18 (суддя - Фесюра М.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс»

про стягнення 1 310 547, 55 грн.,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року позивач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» - звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Майас Сілтумс" про стягнення 1 310 547,55 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018 р. позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс» на користь публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» 11 513 грн. 75 коп. - 3% річних, 131 192 грн. 73 коп. - пені, 2862 грн. 27 коп. - інфляційних нарахувань та 2183 грн. 53 коп. судового збору. У частині стягнення 90 000 грн. 00 коп. боргу за спожиту активну електроенергію відмовлено. В решті позову в частині стягнення 1 074 978 грн. 80 коп. боргу за спожиту активну електроенергію провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки борг за спожиту активну електричну енергію в сумі 90 000, 00 було сплачено до відкриття провадження у справі, що підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки, предмет виникнення спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, провадження в частині стягнення 1 074 978, 80 грн. боргу за спожиту активну електроенергію підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Зазначив, що у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо своєчасної сплати за поставлену активну енергію підлягають задоволенню, також, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 131 199, 73 грн. на підставі п.4.2.1 договору про постачання електричної енергії № 1815 від 06.09.2008 року та позовні вимоги про стягнення 2862, 27 грн. -інфляційних нарахувань, 11513, 75 грн. - 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс» - звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018 р. в частині стягнення пені в розмірі 131 192,73 грн., зменшивши розмір пені на 99%.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав на те, що вказаний розмір нарахованої пені є явно завищеним, а суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та прийняв рішення у справі в цій частині без урахування всіх обставин справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 р. прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс» та призначено до розгляду на 26.03.2019 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

07.03.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив, в якому останній просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

26.03.2019 року в судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив змінити оскаржуване рішення в частині стягнення пені в розмірі 131 192,73 грн., зменшивши розмір пені на 99%.

Представник позивача вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.03.2018 між публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (надалі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс» (надалі - споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №5118 (надалі - договір).

Згідно з розділом 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 1212,334 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлюється згідно додатків №2/1-2/18, 2/21, 2/23-2/28 акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін до цього договору (а.с. 25).

Відповідно п. 2.1. договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (а.с. 25).

За змістом пунктів 2.3.3. та 2.3.4. договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класах напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з умовами додатку №3 до цього договору «Порядок розрахунків», додатку № 4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та діючого законодавства. Здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №3 до цього договору «Порядок розрахунків» за перетікання реактивної електроенергії в терміни проведення остаточного розрахунку (а.с. 25-26).

Додатком № 3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію» сторони обумовили, що споживач здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 11 числа попереднього місяця по 10 число наступного місяця включно, шляхом здійснення платежу один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії, у терміни проведення остаточного розрахунку. Остаточний розрахунок не пізніше перших 3 операційних днів з дня отримання рахунка. Величина коштів, яку має сплатити споживач за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, визначається як обсяг спожитої (переданої) електричної енергії між датами зняття показів засобів обліку, який розкладається пропорційно до тривалості дії протягом розрахункового періоду кожного з тарифів, після чого величина коштів до сплати визначається як сума добутків тарифів на відповідний їм обсяг електричної енергії (а.с. 85).

Відповідно до додатку № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» до договору сторони погодили, що фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються споживачем за показами розрахункових засобів обліку 10 числа кожного місяця та заносяться в акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії, який не пізніше наступного дня за підписом уповноваженої (відповідальної) посадової особи та печатки споживача надається постачальнику, після чого споживач отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та Акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду (а.с. 86).

Зі змісту вищевказаного додатку вбачається, що постачальник має право самостійно, у вищевказаний термін, проводити зняття показів розрахункових приладів обліку, заносити в акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії та надавати на погодження відповідальній посадовій особі споживача. Споживач не пізніше наступного дня отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду, який протягом розрахункового періоду підписується споживачем та повертається постачальнику протягом 3 робочих днів від дня його отримання.

Згідно п. 7.5. договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії, умов додатка № 4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та замірів електричної потужності», проведених в установлені нормативними документами періоди максимального навантаження енергосистемами України, оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття передавання товарної продукції); акт результатів замірів електричної потужності. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку (а.с. 27; 86).

У відповідності до умов вищевказаного договору споживачем у період з 19.01.2018 по 10.07.2018 спожито всього 1755251 кВтгод активної електроенергії на суму 2 948 821,68 грн (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про використану електричну енергію від 19.07.18 на суму 256 586,40 грн., від 14.06.18 на суму 317 061,36 грн., від 10.05.18 на суму 210 495,60 грн., від 07.05.18 з від'ємним значенням -6 562,08 грн., від 19.04.18 на суму 209 094,48 грн., від 31.03.18 на суму 1 962 145,92 грн. (а.с. 91-96), що підписані без зауважень уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов п. 2.2.4. договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату вартості спожитої активної електроенергії:

№ 5118_03-2018 від 31.03.2018 на суму 1962145,92 грн., згідно відмітки - отримано відповідачем 19.04.18 (а.с. 97-102);

№ 5118_04-2018 від 19.04.2018 на суму 209094,48 грн., згідно відмітки - отримано відповідачем 10.05.18 (а.с. 103-108);

№ AD5118_04_2018 від 07.05.18 на суму 6562,08 грн. від'ємне значення, коригування (а.с. 109);

№ 5118_05-2018 від 10.05.2018 на суму 210495,60 грн., згідно відмітки - отримано відповідачем 11.05.18 (а.с. 110-115);

№ 5118_06-2018 від 14.06.2018 на суму 317 061,36 грн., згідно відмітки - отримано відповідачем 14.06.18 (а.с. 116-121);

№ 5118_07-2018 від 19.07.2018 на суму 256 586,40 грн., згідно відмітки - отримано відповідачем 19.07.18 (а.с. 122-127).

Враховуючи час отримання рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії, суд першої інстанції зазначив, що граничним строком оплати відповідачем вартості спожитої активної електроенергії по рахунку № 5118_03-2018 від 31.03.2018 є 24.04.18; по рахунку № 5118_04-2018 від 19.04.2018 є 15.05.18; по рахунку № 5118_05-2018 від 10.05.2018 є 15.05.18; по рахунку № 5118_06-2018 від 14.06.2018 є 19.06.18; по рахунку № 5118_07-2018 від 19.07.2018 є 24.07.18.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було здійснено лише часткову плату активної електроенергії на загальну суму 1 783 842,88 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №86 від 27.04.18 на суму 250 000 грн., №23 від 02.05.18 на суму 403 842,88 грн., №134 від 30.05.18 на суму 360 000,00 грн., №33 від 19.06.18 на суму 140 000,00 грн, №34 від 20.06.18 на суму 100 000,00 грн., №42 від 22.06.18 на суму 50 000,00 грн, №31 від 23.07.18 на суму 130 000,00 грн., №170 від 27.07.18 на суму 135 000,00 грн, №40 від 30.07.18 на суму 35 000,00 грн., та банківських виписок від 22.08.18 за період 20.08.18 та 21.08.18 на суму 180 000, 00 грн., а отже порушено умови Договору (а.с.128-140).

Оскільки відповідачем не в повному обсязі та несвоєчасно було виконано зобов'язання щодо оплати вартості поставленої електричної енергії, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути заборгованість за спожиту активну електроенергію за період березень-липень 2018 року у сумі 1 164978,80 грн., штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 131 192, 73 грн. та втрати від інфляції на суму 2 862, 27 грн. на підставі вимог ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково в частині стягнення 3% річних в сумі 11 513,75 грн., втрат від інфляції в розмірі 2 862,27 грн. та пені 131 192,72 грн., зазначив на те, що відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо своєчасної сплати за спожиту активну електричну енергію, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафних санкції у вигляді пені на підставі п.4.2.1 договору та за порушення виконання грошового зобов'язання на підставі вимог ст. 625 ЦК України вимоги про стягнення 3 відсотків річних та втрати від інфляції. Окрім того, зазначив, що заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 90 000 грн. погашена відповідачем до часу звернення з даним позовом, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 1 074 978, 80 грн. провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як унормовано відповідно до вимог статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії.

Статтею 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, яка відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як правило з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Так, вимогами статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено , що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір на постачання електричної енергії споживачу.

Згідно положень ст. 629 кодексу України (надалі - ЦК України) договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГПК України, яка кореспондується з ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом вимог статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, у період з 19.01.2018 по 10.07.2018 споживачем було спожито 1755251 кВтгод активної електроенергії на суму 2 948 821,68 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про використану електричну енергію.

Відповідно до п. 2.2.4. договору постачальник зобов'язується надавати споживачу рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в додатку № 3 до цього договору «Порядок розрахунків».

З матеріалів справи слідує, що на виконання вимоги зазначеного вище пункту договору, постачальником були виставлені споживачу рахунки на оплату вартості спожитої електричної електроенергії на загальну суму 2 948 821,68 грн.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належним чином виконав зобов'язання за договором № 5118 від 06 березня 2018 року, поставивши ТОВ «Майас Сілтумс» активну електричну енергії в період з березня по липень 2018 року на суму 2948821, 68 грн., однак відповідач в свою чергу порушив умови договору п. 2.3.3-2.3.4 щодо своєчасного розрахунку за спожиту активну електричну енергію в період з березня по липень 2018 року, здійснивши лише часткову оплату активної електроенергії на загальну суму 1 783 842, 88 грн.

Позивач, звертаючись з даним позовом, просив стягнути недоплачену відповідачем суму боргу, а саме 1 164 978, 80 грн. (розмір боргу, який існував на час звернення до суду з даним позовом).

Разом з тим, під час слухання справи в суді першої інстанції, відповідач повністю розрахувався за поставлену активну електроенергію в частині основного боргу в сумі 1 164 978,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківської виписки та не заперечувалося представниками сторін в судовому засіданні.

Також, як було зазначено вище, позивачем було надано копії банківської виписки від 23.08.18 та платіжного доручення №7 від 27.08.18, відповідачем до відкриття провадження у справі було проведено часткове погашення суми основного боргу в розмірі 90 000 грн 00 коп, з яких 60 000 грн 00 коп. сплачено 23.08.18 та 30 000 грн 00 коп. - 27.08.18. Отже, заборгованість відповідача на день подання позову за спожиту активну електроенергію, з врахуванням зазначених вище доказів сплати відповідачем 90 000, 00 грн заборгованості до подання позову до суду, тобто до 28.08.18, становила 1 074 978,80 грн, а не 1 164 978,80 грн, як заявляє позивач.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на викладене, та те, що на час розгляду справи відповідачем було самостійно сплачено 1 074 978, 80 грн. боргу за спожиту активну електороенергію і спір в цій частині між сторонами врегульований, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно закриття провадження в цій частині на п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

При цьому зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо позовних вимог про стягнення частини основного боргу в розмірі 90 000, 00 грн. за спожиту активну електроенергію колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні в цій частині позовних вимог у зв'язку з безпідставністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що вказаний борг сплачено відповідачем.

Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 131 192,73 грн. та стягненню інфляційних нарахувань в сумі 2 862, 27 грн. та 3 % річних в розмірі 11 513 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 ГК України, яка кореспондується із вимогами ст. 610 ЦК України, підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з вимогами п. 4.2.1. договору, сторони в добровільному порядку погодили, що за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених у додатку № 3 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня за кожний день прострочення платежу.

Отже, колегія суддів враховуючи вищевикладене, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині нарахування пені за спожиту активну електроенергію в розмірі 131 192,73 грн. за період з 25.04.18 по 30.07.18 на підставі п. 4.2.1 договору про постачання електричної енергії № 5118 від 06 березня 2018 року за порушення строків розрахунків відповідно до вимог п. 2.3.3-2.3.4 договору. При цьому, розрахунок суми пені є правильним та арифметично вірним. Контррозрахунку відповідачем надано не було.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було залишено клопотання останнього про зменшення розміру пені (а.с. 233 том 1) без розгляду на підставі ч.2 ст. 207 ГПК України, оскільки вищевказане клопотання в порушення вимог ст. 182 ГПК України заявлено позивачем не в підготовчому судовому засіданні та враховуючи, що поважності причин надання вищевказаного клопотання з пропуском строку до суду першої інстанції надано не було.

Окрім того, колегія суддів зазначає на те, що відповідно до змісту статті 233 ГК України, зменшення розміру пені за клопотанням відповідача є правом , а не обов'язком суду першої інстанції.

Щодо позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком про задоволення позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

Статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних в сумі 11 513,75 грн. та втрат від інфляції в розмірі 2862,27 грн. з урахуванням часу виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманої енергії по кожному окремому рахунку, колегія суддів зазначає, що заявлені розміри нарахувань не перевищують розрахункових, є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018 року у справі № 927/642/18, отже, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Майас Сілтумс» на рішення господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018р. у справі № 927/642/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 03.12.2018 р. у справі № 927/642/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № 927/642/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 05.04.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко